Справа № К/9991/5770/12-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Київ К/9991/5770/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області, Державного казначейства України про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що у квітні 2011 року звернулась до Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2011 року про стягнення з Державного бюджету України витрат зі сплати судового збору в розмірі 3,40 грн. та витрати, пов'язані з проведенням судової економічної експертизи, в розмірі 7 500 грн. Листом від 08 квітня 2011 року відповідач повідомив, що вказаний виконавчий лист направлено за належністю до управління Державного казначейства у Калінінському районі міста Донецька для виконання в частині стягнення з Державного бюджету України витрат зі сплати судового збору, що стосується стягнення витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, то ці витрати не обліковуються на рахунках бюджету та до нього не надходили. Листом від 22 квітня 2011 року управління Державного казначейства України у Калінінському районі міста Донецька повідомило про виконання виконавчого листа в частині та відмовило у виконанні виконавчого листа щодо стягнення з бюджету витрат на проведення експертизи, посилаючись на те, що стягнення витрат, пов'язаних з проведенням судової економічної експертизи на органи Державного казначейства України не покладено.

Просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області щодо невиконання виконавчого листа; зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області направити за належністю виконавчий лист для подальшого виконання; зобов'язати Державне казначейство України виконати судове рішення в частині стягнення витрат на судову експертизу в сумі 7 500 грн.; встановити Державному казначейству України строк виконання судового рішення та зобов'язати надати звіт про його виконання; по-становити окрему ухвалу стосовно Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області у зв'язку з невиконання рішення.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2011 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області здійснити виконавчі дії за виконавчим листом виданим 17 березня 2011 року Донецьким окружним адміністративним судом на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року по справі №22388/09/0570 в частині стягнення витрат на судову експертизу в сумі 7 500 грн.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року, яка набрала законної сили, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3, 40 грн. та витрати, пов'язані з проведенням судової економічної експертизи, в розмірі 7 500 грн.

17 березня 2011 року Донецьким окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист та 01 квітня 2011 року ОСОБА_4 звернулась до начальника Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області з заявою про прийняття до виконання даного виконавчого листа.

08 квітня 2011 року Головне управління Держаного казначейства України в Донецькій області повідомило позивача, що органом Державного казначейства України, в якому відкриті рахунки та обліковуються надходження судового збору за розгляд справ Донецьким окружним адміністративним судом, є управління Державного казначейства України у Калінінському районі міста Донецька. У зв'язку з цим виконавчий лист направлено до вказаного управління за належністю на розгляд та виконання в частині стягнення з Державного бюджету України витрат зі сплати судового збору.

Також даним листом повернуто без виконання платіжні доручення від 13 квітня 2010 року №52 та від 25 жовтня 2010 року №182, посилаючись на те, що дія Порядку виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевого бюджетів, або бюджетних установ, який передбачає виконання органами казначейства судових рішень, не розповсюджується на відносини щодо стягнення з Державного бюджету України витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Листом від 22 квітня 2011 року управління Державного казначейства України у Калінінському районі міста Донецька повідомило ОСОБА_4 про виконання виконавчого листа в частині стягнення судового збору в розмірі 3,40 грн. та зазначено, що на органи Державного казначейства України не покладено право на стягнення витрат, пов'язаних з проведенням судової економічної експертизи.

Відмовляючи в задоволенні позову окружний суд виходив з того, що бюджетні призначення встановлюються законами про Державний бюджет України. Законом України «Про Державний бюджет на 2011 рік» не передбачено бюджетних призначень на відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням судової економічної експертизи.

Вирішуючи спір апеляційний суд виходив з того, що відсутність бюджетних призначень та асигнувань на відшкодування судових витрат за рішенням суду не може бути підставою для невиконання судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідач у доводах касаційної скарги зазначає, що підставою для відмови у виконанні судового рішення в частині відшкодування витрат, пов'язаних з проведення судової експертизи є те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» бюджетні призначення на відшкодування даних витрат не передбачені, тому рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування, в органах Державної казначейської служби відсутні.

Проте з такими доводами погодитися не можна, оскільки відсутність відповідних бюджетних призначень не дають підстав для невиконання судового рішення.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 29 червня 2004 року в справі «Жовнер проти України» констатував, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Таким чином, з огляду на наведені обставини та вимоги закону, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідач повинен відшкодувати понесені позивачем витрати відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим для виконання.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Державне казначейство України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та відповідно до покладених на нього завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (стаття 25 Бюджетного кодексу України).

Отже саме на органи Державного казначейства України покладено обов'язок щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету.

Рішення апеляційного суду не суперечать обставинам справи та вимогам закону, ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: