Справа № 379/58/16-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 379/58/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Василенко О.М.
Суддя - доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірним та зобов'язати здійснити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Таращанського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні їй пенсії по втраті годувальника з 28 січня 2015 року по 08 травня 2015 року відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків за її померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язання призначити та виплатити їй пенсію по втраті годувальника з 28 січня 2015 року по 08 травня 2015 року, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків за її померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом 1 групи з 07 грудня 2006 року довічно внаслідок загального захворювання, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки серії КИО-І № 255239.

З 04.08.1973 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 30.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 12. Смерть ОСОБА_2 настала в результаті захворювання, що пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров'я та Міністерства надзвичайних ситуацій від 03.03.2015 року № 1044.

ОСОБА_2, згідно його заяви від 17 квітня 2007 року та додатково поданих документів, було переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію по інвалідності 2 групи в розмірі фактичних збитків, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розрахунок пенсії ОСОБА_2 було здійснено на підставі довідки № 30 про заробітну плату, обчислену за дні роботи в зоні відчуження, виданої 22 березня 2007 року ВАТ «Тараща-Автотранс», та довідки № 29 за формою № 122, виданої ВАТ «Тараща-Автотранс» 22 березня 2007 року про те, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 22 липня 1986 року по 02 серпня 1986 року та з 03 серпня 1986 року по 13 серпня 1986 року.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Київською обласною державною адміністрацією 29 березня 2007 року та вкладки до посвідчення НОМЕР_2 ОСОБА_2 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС № 1.

08 травня 2015 року позивач зверталася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії в зв'язку з втратою годувальника з 08 травня 2015 року, проте їй було відмовлено в задоволенні даної заяви.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року визнано незаконним рішення УПФ України у Таращанському районі Київської області від 19 травня 2015 року № 3 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника у розмірі відшкодування фактичних збитків за померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом ЧАЕС, незаконним та зобов'язано УПФ України у Таращанському районі Київської області призначити з 08 травня 2015 року ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків за її померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом ЧАЕС.

В подальшому, 25 листопада 2015 року позивач звернулася до УПФ України у Таращанському районі Київської області з проханням перерахувати їй з 28 січня 2015 року пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі відшкодування фактичних збитків за її померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, листом від 26.11.2015 року № 8077/02-01 відповідачем відмовлено їй у вказаному перерахунку з посиланням на ч. 3 ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 та ч. 5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність у позивача права на призначення та виплату пенсії по втраті годувальника з 28 січня 2015 року по 08 травня 2015 року відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків за її померлого чоловіка ОСОБА_2, який був інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стосовно доводів апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_1 оскаржувала неправомірність дій УПФ щодо відмови в призначенні їй пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійсненої у 26 листопада 2015 року.

Лист УПФ від 26 листопада 2015 року про відмову в перерахунку пенсії по втраті годувальника вона одержала 02 грудня 2015 року в приміщенні УПФ, а звернулася до суду 18 січня 2016 року.

Крім того, слід звернути увагу й на те, чи здійснює УПФ передбачену відповідним законом дію або приймає рішення у визначений строк. Якщо строк у законі зазначений, але по закінченню цього строку дію чи рішення, яку відповідач зобов'язаний був здійснити не здійснив, то таку поведінку слід розцінювати як відмову і відповідно обчислювати строки оскарження і початок його перебігу. Якщо ж обов'язок здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2013 року по справі № К/800/47854/13.

Згідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» сім'я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Отже, посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України є необґрунтованими та спростовують вищевикладеним.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Таращанського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.