Справа № 2-а-546/09/1514
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2011-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2011 р.Справа № 2-а-546/09/1514

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Сопільняк О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі судової колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 24 липня 2009 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області про визнання відмови безпідставною, зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України (далі УПФУ) в Кодимському районі Одеської області в якому просив суд постановити рішення, яким визнати відмову виплатити соціальну допомогу безпідставною, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки у сумі 4471,20 грн.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 24 липня 2009 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність УПФУ в Кодимському районі Одеської області щодо сплати підвищеної пенсії неправомірною. Зобовязано УПФУ в Кодимському районі Одеської області нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачк є пенсіонером та на нього розповсюджується дія Закону України Про соціальний захист дітей війни від 19.11.2004 року.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону (відповідно до редакції статті чинної на час розгляду і вирішення справи), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог за 2006 рік, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19 січня 2006 року), зазначене підвищення пенсій в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії «дітям війни», то вимоги позивача, які стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції вірно застосував рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 у справі щодо відповідності положень ст. 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні права громадян), зокрема, п.12, ст. 71 та ст. 111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вказані положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до існуючих законів (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Враховуючи рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), від 09 липня 2007 року, позивач мав право на підвищення пенсії саме з цієї дати. За таких підстав, колегія суддів вважає, що права позивача підлягають захисту з 09 липня 2007 року.

Однак, погодитися з датою початку проведення перерахунку пенсії, вказаною позивачу неможливо, оскільки річний строк для звернення до суду слід застосовувати у кожному випадку порушення права позивача, тобто відносно кожного місяця, в якому порушувалось його право на отримання підвищеної пенсії.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 18 червня 2009 року, та враховуючи положення ст. 99 КАС України, ним було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

Посилання позивача на юридичну необізнаність не вказує на поважність причин пропуску строку звернення до суду. За таких підстав, апеляційний суд вважає, що права позивача підлягають захисту з 18 червня 2008 року, тобто в межах річного строку звернення до суду з адміністративним позовом. Таким чином позов ОСОБА_4, в частині задоволення вимог за 2007 рік з 22 травня 2008 року по 17 червня 2008 року залишається без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про невизначеність законодавства з питання, яким саме органом (Пенсійним фондом або іншим органом), за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення до пенсії дітям війни, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України»і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Беручи до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни»відповідно до ст. 6 Закону, колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Стосовно позовних вимог за 2008 рік, то відповідно до п.2 п. 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»змінено та викладено у наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року, вище вказані зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому пенсійний орган мав діяти відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Правові підстави для вирішення позовних вимог, які стосуються 2008 року є аналогічними 2007 року, тому з 18.06.2008 року по 31.12.2008 року (в межах бюджетного року) позивач мав право на перерахунок підвищення у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 201 КАС України, апеляційну скаргу задовольняє частково, а постанову місцевого суду змінює.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 195, 197, п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст.254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області задовольнити частково, а постанову Кодимського районного суду Одеської області від 24 липня 2009 року змінити.

Викласти третій та четвертий абзаци резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області нарахувати ОСОБА_4 щомісячне підвищення до пенсії дітям війни за період з 18 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.»

«Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 18 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3