Справа № 820/16087/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді – Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Харківський національний університет будівництва та архітектури звернувся в суд з позовом до Державної фінансової інспекції в Харківській області, в якому просив, з урахуванням уточнення позовних вимог, скасувати п. 2.1, 2.3, 2.4 вимоги про усунення порушень Державної фінансової інспекції в Харківській області від 21.08.2014 року № 031-25/9140 про усунення порушень щодо забезпечення відшкодування збитків в порядку та розмірах, передбачених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, за рахунок осіб, що допустили порушення при виконанні посадових обов’язків, до державного бюджету: в сумі 849 796, 35 грн., допущених зайвими витратами коштів загального фонду кошторису через заниження плати за проживання в студентських гуртожитках; в сумі 90 537,91 грн., допущених зайвими витратами коштів загального фонду кошторису на утримання посади бухгалтера за рахунок коштів загального фонду замість спеціального; в сумі 18 936,08 грн., допущених зайвими виплатами стипендії іноземному громадянину без набуття статусу «закордонний українець».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 липня 2014 року Державна фінансова інспекція в Харківській області здійснила ревізію фінансово-господарської діяльності вищих навчальних закладів І-ІУ рівнів акредитації, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України, в Харківському національному університеті будівництва та архітектури за період з 01.01.2012 по 01.04.2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року адміністративний позову задоволено. Скасовано п. 2.1, 2.3, 2.4 вимоги про усунення порушень Державної фінансової інспекції в Харківській області від 21.08.2014 року № 031-25/9140 про усунення порушень щодо забезпечення відшкодування збитків в порядку та розмірах, передбачених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, за рахунок осіб, що допустили порушення при виконанні посадових обов'язків, до державного бюджету: в сумі 849 796, 35 грн., допущених зайвими витратами коштів загального фонду кошторису через заниження плати за проживання в студентських гуртожитках; в сумі 90 537,91 грн., допущених зайвими витратами коштів загального фонду кошторису на утримання посади бухгалтера за рахунок коштів загального фонду замість спеціального; в сумі 18 936,08 грн., допущених зайвими виплатами стипендії іноземному громадянину без набуття статусу «закордонний українець».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням суду апеляційної інстанції Харківський національний університет будівництва та архітектури звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 24.04.2014 року по 25.04.2014 року та з 05.06.2014 року по 09.07.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Харківській області здійснено ревізію фінансово-господарської діяльності вищих навчальних закладів І-ІУ рівнів акредитації, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України, в Харківському національному університеті будівництва та архітектури за період з 01.01.2012 по 01.04.2014 року. Ревізією фінансово-господарської діяльності позивача було перевірено його діяльність з кожного питання програми ревізії і робочого плану.

За наслідками ревізії було складено Акт ревізії від 16 липня 2014 року № 031-11/19. Позивач не погодився з окремими висновками ревізії та надав 28 липня 2014 року до Державної фінансової інспекції заперечення щодо Акту ревізії. 20 серпня 2014 року до Харківського національного університету будівництва та архітектури надійшов письмовий висновок на заперечення до акту планової ревізії, згідно якого заперечення позивача залишено без задоволення. Відповідачем 21 серпня 2014 року на адресу позивача було направлено вимогу № 031-25/9140 про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані пункти 2.1, 2.3, 2.4 вимоги про усунення порушень Державної фінансової інспекції в Харківській області від 21.08.2014 року № 031-25/9140 відповідачем прийнято неправомірно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що Державною фінансовою інспекцією в Харківській області пред’явлено вимоги, які вказують на виявлені збитки та їх розмір. Оскільки збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII (Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі – Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21). Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Згідно з п. 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми – при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються. Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства у цій частині є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Тобто, вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, є обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки, оскільки такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

При цьому, правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який розглядає позов Держфінінспекції України про стягнення збитків, а не під час вирішення справи за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, з огляду на те, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. Аналогічна правова позиція викладена в у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2014 року № 21-93а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судом апеляційної інстанції, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 – 239-1 КАС України.

Судді: