Справа № 813/6355/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року № 813/6355/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Петрика Р.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - не прибув,

представника відповідача-2 - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу (далі - ГУ НП у Львівській області, відповідач-2) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів);

- поновити ОСОБА_1, майора міліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 07.11.2015 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, Ген. Григоренка, 3, ) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював на посаді начальника сектору карного розшуку Миколаївського районного відділу ГУ МВС з 2013 року. 07.11.2015 року усі працівники Миколаївського районного відділу ГУ МВС у Львівській області, в тому числі позивач, писали рапорт на звільнення їх з органів внутрішніх справи в зв'язку з переходом в інше відомство та заяву про прийняття на службу в Національну поліцію. Після 07.11.2015 року позивач приходив на службу вже в Миколаївське відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, виконував доручення, надані керівництвом Миколаївського відділення поліції, приймав участь у нарадах, користувався своїм службовим кабінетом та давав вказівки своїм підлеглим, а також був членом ліквідаційної комісії Миколаївського РВ ГУ МВС у Львівській області. 25.11.2015 року, після виходу позивача з лікарняного, його було ознайомлено із витягом з наказу № 848 о/с від 06.11.2015 року про його звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів). Позивач вважає, що наказ про його звільнення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він виявив бажання проходити службу в Національній поліції та його фактично було допущено до роботи в новоствореній структурі, відтак, він підлягає поновленню на посаді, з якої фактично був звільнений - начальник сектора кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області - із виплатою грошового утримання за час вимушеного прогулу. У в зв'язку з вищенаведеним, для захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили. Належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом скерування на їх адресу судових повісток.

В судовому засіданні від 21.12.2015 року представником відповідача-1 подано заперечення на адміністративний позов за вх. № 41356, суть якого зводиться до наступного. Позивач приймався на службу та проходив її в органах внутрішніх справ на підставі Закону України "Про міліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також відомчих наказів. Однак, 06.11.2015 року припинив свою дію Закон України "Про міліцію" та 07.11.2015 року набув чинності Закон України "Про Національну поліцію", який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до п. 8 Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Враховуючи те, що жодних заяв від позивача щодо бажання проходити службу в поліції до ГУ МВС України у Львівській області не надходило, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у зв'язку з скороченням штатів та виплачено йому грошову компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу. Враховуючи наведене, представник відповідача-1 вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, в своїх запереченнях від 09.02.2016 року за вх. № 2755 представник відповідача-1 додатково наголосив на тому, що відбулась ліквідація Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, а не перетворення останнього у Миколаївське відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, що унеможливлює як поновлення ОСОБА_1 на посаді в апараті МВС України, так і виплату останньому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В судових засіданнях 29.12.2015 року та 11.03.2016 року представник відповідача-2 проти позову заперечив повністю, оскільки, по-перше, мала місце ліквідація органів внутрішніх справ, в тому числі і Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, в зв'язку з чим ОСОБА_1 і було звільнено з займаної посади. По-друге, позивач не висловлював свого бажання проходити подальшу службу в органах Національної поліції, відповідного рапорту не подавав, відтак, його не було зараховано до штату. Крім того, позивач ніколи не проходив службу в Миколаївському відділенні поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, а, отже, його не можливо поновити на посаді начальника сектора кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши в ході розгляду справи пояснення позивача та його представника, представників відповідача-1, -2, допитавши свідків, з'ясувавши фактичні обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прийнятий на службу до органів внутрішніх справ 08.08.2000 року.

З 2013 року працював на посаді начальника сектора карного розшуку Миколаївського районного відділу ГУ МВС у Львівській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Відповідно до витягу з Переліку змін у штатах МВС в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1 майора міліції, начальника сектора карного розшуку Миколаївського районного відділу ГУ МВС було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

З даним наказом позивач ознайомився 25.11.2015 року, про що розписався у відділі кадрового забезпечення ГУ МВС України у Львівській області.

Крім того, 27.11.2015 року позивач отримав листа № 1/71-11 від 23.11.2015 року, яким його було повідомлено про звільнення, що відбулося на підставі оскаржуваного наказу від 06.11.2015 року.

Не погоджуючись із звільненням з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 року № 3166-VI.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч. 4 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч. 5 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується (ч. 8 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" Кабінет Міністрів України 20.10.2011 року прийняв постанову № 1074, якою затвердив Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), що визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пунктів 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Порядку № 1074 дає підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає можливість працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Водночас, така можливість працевлаштування працівників ліквідованої установи пов'язана в першу чергу з бажанням самого працівника продовжити роботу в новоствореній структурі.

Так, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено, що у разі виявлення працівником міліції бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських, впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону він може бути прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за його згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Звільняючи позивача зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, тобто, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ГУ МВС України у Львівській області виходило з того, що ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу в поліції, а подальше його використання на службі в міліції було неможливе, оскільки Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 року і всі штатні одиниці в ОВС були скорочені.

Однак, такі висновки відповідача-1 в частині невиявлення ОСОБА_1 бажання проходити в подальшому службу в поліції не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач виявив бажання проходити службу в поліції, в зв'язку з чим 07.11.2015 року написав заяву про прийняття його до Національної поліції, яку було подано ОСОБА_4, який на той час працював у відділі кадрового забезпечення Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Після чого позивач продовжував виконувати свої службові обов'язки до 25.11.2015 року, часу, коли його ознайомили з оскаржуваним наказом про звільнення від 06.11.2015 року.

Так, допитані в якості свідків ОСОБА_5 (до 07.11.2015 року - перший заступник начальника Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, начальник слідчого відділу, в даний час - начальник слідчого відділу Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області), ОСОБА_6 (до 07.11.2015 року проходив службу у секторі карного розшуку Миколаївського районного відділу ГУ МВС у Львівській області, в даний час - оперативний працівник сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області) підтвердили факт написання позивачем рапорту про звільнення з ОВС у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в національну поліцію та заяви про прийняття на службу в Національну поліцію. Свідки зазначили, що разом подавали вищевказані заяви та рапорти помічнику з кадрового забезпечення Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4, в його кабінеті. Свідки також зазначили, що весь особовий склад Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області писав заяви в актовому залі 07.11.2015 року.

Свідок ОСОБА_7 (до 03.11.2015 року - помічник з кадрового забезпечення Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, з 04.11.2015 року - інспектор Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області) зазначив, що займався збором відповідних рапортів та заяв особового складу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області. ОСОБА_1 07.11.2015 року особисто заніс свої рапорт та заяву до нього в кабінет та поклав на стіл. В подальшому всі рапорти та заяви ОСОБА_4 були передані для реєстрації до ГУ МВС України у Львівській області. Окрім того, свідок повідомив, що ним складався попередній список працівників Миколаївського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області, які виявили бажання працювати у Миколаївському відділені поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, серед яких був зазначений і позивач. Такий список направлявся електронною поштою в ГУ МВС України у Львівській області.

Судом не береться до уваги лист "Про надання інформації", отриманий ГУ НП у Львівській області 08.02.2016 року, про те, що рапорту від ОСОБА_1 про звільнення з ОВС через перехід до іншого державного органу чи про прийом на службу до Національної поліції до ГУ МВС України у Львівській області до 06.11.2015 року не надходило, оскільки такий лист суперечить іншим зібраним у справі доказам.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає неспростовним той факт, що позивач виявив бажання проходити з 07.11.2015 року службу в Національній поліції.

Звідси, його звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) наказом ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року є протиправним, як і сам наказ, який підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 07.11.2015 року, то суд зазначає таке.

Крім викладеного вище в частині написання рапорту про звільнення з ОВС у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в Національну поліцію та заяви про прийняття на службу в Національну поліцію, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтвердили, що позивач з 07.11.2015 року виходив на службу в Миколаївське відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, де виконував обов'язки начальника сектору кримінальної поліції. Так, свідок ОСОБА_5 вказав, що він після 07.11.2015 року особисто накладав резолюцію на документи для подальшого їх виконання ОСОБА_1, доручав останньому проводити розгляд матеріалів, вони разом їздили на наради в ГУ НП у Львівській області. Аналогічне зазначив і свідок ОСОБА_6 Крім того, пояснив, що на даний час обов'язки начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області виконує ОСОБА_8, до виконання приступив близько місяця після 07.11.2015 року.

Факт виконання ОСОБА_1 обов'язків начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 07.11.2015 року підтверджується і долученими до матеріалів справи витягами із журналів Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій в Миколаївському відділенні поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за період з 07.11.2015 року, із яких вбачається що з 08.11.2015 року по 11.11.2015 року включно ОСОБА_1 доручалось проведення розгляду заяв та повідомлень громадян про вчинення кримінальних правопорушень. Позивач також давав доручення підлеглим, що підтверджується рапортами за 08.11.2015 рік по 11.11.2015 рік. Відповідно до журналу №6491 обліку доручень по кримінальних провадженнях, 11.11.2015 року ОСОБА_1 виконував відповідні доручення у кримінальному провадженні та приймав участь у нараді 10.11.2015 року в приміщенні Головного управління Національної поліції по питанню підведення підсумків за результатами роботи (телеграма з ГУ НП у Львівській області від 09.11.2015 року) та був зобов'язаний з'явитись на оперативну нараду в ГУ МВС України у Львівській області 13.11.2015 року на 10 год. 00 хв. (телеграма з ГУ МВС України у Львівській області від 12.11.2015 року).

Судом також беруться до уваги пояснення позивача про те, що він був членом ліквідаційної комісії Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, що підтверджені наказом ГУ МВС України у Львівській області № 15 від 26.11.2015 року "Про внесення змін до наказу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 04.11.2015 року № 346 "Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області". Так, вказаним наказом від 26.11.2015 року ОСОБА_1 виключено з числа членів ліквідаційної комісії Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Крім того, згідно листа члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 від 18.01.2016 року, на акті про ліквідацію режимно-секретного об'єкта органу Миколаївського РВ з обслуговування Миколаївського району та м. Новий Розділ від 26.11.2015 року є підпис навпроти прізвища ОСОБА_1

При прийнятті рішення в даній справі судом враховано вимоги п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" в тій частині, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З урахуванням наведеного суд вказує, що належними і допустимими доказами у справі підтверджено факт виконання позивачем і факт допущення позивача ГУ НП у Львівській області до виконання обов'язків в структурі Національної поліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, починаючи з 07.11.2015 року. Звідси, підтвердженим є факт звільнення позивача саме з посади начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відтак, у суду наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 на зазначеній посаді з 07.11.2015 року, а отже, і для задоволення позову в цій частині.

Згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно ст. 235 Кодексу Законів про працю при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна норма встановлена у п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів": при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно довідки Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області №387 від 14.01.2016 року, заробіток ОСОБА_1 за попередні перед звільненням два календарні місяці вересень та жовтень 2015 року склав відповідно 4796,47 грн. та 4799,59 грн., відтак, середньоденна заробітна плата позивача, складає 157,31 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу складає 105 днів. Так, датою, з якої функціонує Національна поліція є 07.11.2015 року, отже саме з цього числа слід обчислювати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Датою, по яку слід обчислювати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, є дата, що передує прийняттю судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, тобто 06.04.2016 року.

Отже, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 16517,55 грн. (157,31 грн. х 105).

Як вбачається із довідки з Миколаївського районного центру зайнятості № 1657 від 22.03.2016 року, позивач отримав дохід за період з 27.11.2015 року по 29.02.2016 року у розмірі 10920,03 грн.

З урахуванням отриманого доходу, розмір грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням становить 16517,55 грн. (16517,55 грн. - 10920,03 грн. = 5597,52 грн.) з відрахуванням обов'язкових платежів та зборів, розрахованих відповідно до вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, слід допустити до негайного виконання рішення суду частині поновлення на посаді та присудження виплати грошового забезпечення - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до статті 94 КАС України, судові витрати в цій справі стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року про звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_1, майора міліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 07.11.2015 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, ген. Григоренка, 3, ) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 5597 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) гривень 52 коп. з відрахуванням обов'язкових платежів та зборів.

Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 12.04.2016 року

Суддя Потабенко В.А.