Справа № 826/24567/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус - буд» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.07.2015 №, №, №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.07.2015 №, №, №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Геліус - Буд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014; за наслідками перевірки складено акт від 25.06.2015 №283/26-59-22-06-15/32769878.

Актом перевірки встановлені порушення позивачем:

- п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1, п. 137.4 ст. 137 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 - 2014 роки на загальну суму 3773354,00 грн; заниження податку на прибуток за 2012 - 2014 роки на загальну суму 10495044,00 грн;

- п. 135.2 ст. 135, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до завищення доходів, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з ТОВ «Міжнародно - діловий Центр» за 2012 - 2014 роки на загальну суму 12844214,00 грн; завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з Фірма «Титан» (ПП) на загальну суму 12707236,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 на загальну суму 10034222,00 грн та завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 2014998,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1. ст. 188 ПК України, що призвело до завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з ТОВ «Міжнародно-діловий центр» на загальну суму 2556226,00 грн; завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з Фірма «Титан» (ПП) на загальну суму 2541447,00 грн;

- п. 2 ч. 10, п. 5, п. 6, ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку із несвоєчасним перерахуванням до бюджету суми єдиного соціального внеску, який нарахований за лютий 2014 року, в результаті чого застосовано фінансову санкцію в сумі 7020,85 грн, також за несвоєчасну сплату ЄСВ нараховано пеню в сумі 70,21 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 14.07.2015 року:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 13118805,00 грн;

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3773354,00 грн;

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 2014998,00 грн;

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12542777,50 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві, проте рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 15.09.2015 №14219/10/26.15.10.02-35 скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення - рішення - без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

В обґрунтування заниження податкових зобов'язань контролюючий орган серед іншого посилається на непідтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Екобуд», ТОВ «Денза», ТОВ «ТК «Мережевий стандарт», ТОВ «Конкріт Нова», ТОВ «А-ТРИ», ТОВ «Чиста вода сантех монтаж сервіс», ТОВ «Дом Інвестмент Констракшн», ТОВ «ВКФ Салд», ТОВ «Виробничо - технологічна компанія «Дакмас», ТОВ «А плюс буд», ТОВ «Чиста вода СП», ТОВ «Чиста вода буд монтаж», ТОВ «Брістоль інвест», ПП «Фірма «Тітан».

Відповідно до частини першої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною другої статті 3 цього Кодексу передбачено, що господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної категорії справ необхідно звертати особливу увагу на дослідження реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку та приймати на підтвердження даних податкового обліку лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Розглядаючи реальність господарських операцій позивача з зазначеними вище контрагентами, на підставі яких позивачем було сформовано дані податкового обліку, суд першої інстанції, з яким також погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.01.2006 між позивачем (генпідрядник) та ТОВ «Міжнародно-діловий центр» (замовник або забудовник) був укладений договір генерального підряду на будівництво №003/06, відповідно до якого генпідрядник за завданням замовника зобов'язується на свій ризик власними силами і засобами відповідності до проектної документації, діючих будівельних норм і правил, а також з дотриманням робочої документації та у визначений договором строк збудувати об'єкт (готельно-офісний комплекс з житловими апартаментами на бульв. Шевченка, 28-30 у Шевченківському районі м. Києва), а замовник зобов'язується надати генпідряднику будівельний майданчик, проектну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчені роботи і оплатити їх вартість у відповідності до договору.

На виконання вищезазначених робіт позивачем (генпідрядником) було укладено ряд договорів на виконання підрядних робіт з контрагентами:

- з ТОВ «Чиста вода буд монтаж» укладено договір підряду від 08.01.2014 №ГБ/ЧВБМ-1 на виконання робіт з монтажу холодного водопостачання (В1, В1.1, В1.2, В1.3, В1.4.), протипожежного водопостачання (В2.2), гарячого водопостачання (Т3, Т4) та каналізації (К1, К2, К3, К13, К13Н) в приміщеннях паркінгу, стилобату та готелю (відм. -9.900 - +33.150), ресторану (відм. +5.400), в зоні спа-фітнес центру та приміщенні басейну;

- з ТОВ «Чиста вода сантех монтаж сервіс» договір підряду від 09.10.2012 №ГБ/ЧВ-1 на виконання робіт з монтажу водопроводу господарчо-питного В1.2, водопроводу гарячого водопостачання Т3.2, Т4.2 та каналізації побутової К1 в зоні: SРА, фітнес центру, приміщенні басейну; договір підряду від 21.12.2012 №ГБ/ЧВ-2 на виконання робіт з монтажу водопроводу та каналізації в приміщеннях зони СПА та стилобаті;

- з ТОВ «Денза» укладено договір підряду від 18.07.2011 №18/07 на виконання робіт з оздоблення приміщень у вісях 1-8 та А-П та відмітках +26,700;

- з ТОВ «Виробничо - технологічна компанія «Дакмас» укладено договір підряду від 02.08.2013 №62/13 на виконання робіт з улаштування кабельних каналів (Р90) вироблених з вогнезахисної плити Promatect в паркінгу, та улаштування підвісної стелі з плит Promatect 1500 (ЕІ60) на відмітці +35.500;

- з ПП Фірма «Титан» укладено договір підряду від 15.03.2013 №15-03/12Т на виконання робіт з встановлення технологічного обладнання та виробничих меблів з нержавіючої сталі в зонах громадського харчування та пральних готельної частини;

- з ТОВ «А Плюс Буд» укладено договір підряду від 18.02.2013 №03/10-01-13 на виконання робіт по завершенню незакінчених загально-будівельних, опоряджувальних та оздоблювальних робіт в приміщеннях бальної зали та фойє бальної зали на відм. +5.400; договір підряду від 21.02.2013 №12/02/2013-Х на виконання робіт по завершенню незакінчених загально - будівельних, опоряджувальних та оздоблювальних робіт в приміщеннях на відмітці + 20.550 (п'ятий поверх) та відмітці + 29.900 (восьмий поверх);

- з ТОВ «А-Три», укладено договір підряду від 29.08.2013 №П05/29-08-13 на виконання робіт по оздобленню приміщень паркінгу з відм. -9.900 до відм. -3.300; договір підряду від 09.01.2013 №Н02/09-01-13 на виконання робіт з укладання мармурових накривок на ванни в ванних кімнатах готельних номерів на відм.+14,250,+17,400,+23.700 (загальна кількість - 130 номера); від 09.01.2013 №Ш02/09-01-13 на виконання робіт з обклеювання стін та перегородок шпалерами по підготовленій поверхні на відм. +14,250, +17,400, +23,700 (загальна кількість 44440 м2); договір підряду від 10.01.2013 №03/10-01-13 на виконання робіт по оздобленню приміщень з відм. +0,000 до відм +9,000; договір підряду від 10.01.2013 №04/10-01-13 на виконання робіт з улаштування покриття з плиток керамічних на відм.+66.300; договір підряду від 27.05.2014 №07/27.05.14 на виконання робіт по оздобленню приміщень з відм. +37.250 по відм. +51.150; договір підряду від 27.08.2013 №06/27-08-13 на виконання робіт по влаштуванню гіпсокартонних перегородок в апартаментах на відм. +37,350, +40.800, +44.250, 4-47.700, +51.150, +54.600, +58.050, +61.500, +64.950, +68.400/ +71.850, +75.300, +78.750, +82.200, +85.650; договір підряду від 01.10.2012 №01/10-12/1 на виконання оздоблювальних робіт технічних приміщень (влаштування підвісних стель) відм, від +0,000 до +9.000;

- з ТОВ «Екобуд» укладено договір підряду від 19.10.2011 №19/10-03 на виконання робіт з оздоблення приміщень: паркінгу з відм. -3.140 до відм. +0.120 сходова клітина №Л02; Готельна частина з відм. 0.120 до відм. +33.120 сходова клітина № Л06, Л17; договір підряду від 12.07.2012 №12/07-01 на виконання оздоблювальних робіт технічних приміщень відм. + 33.150 та звукоізоляцію технічних приміщень відм. +9.000 та +33.150; договір підряду від 10.06.2014 №10/06-14 на виконання робіт по оздобленню сходових маршрутів №19,20,21,22, улаштування звукоізоляції у венткамерах на 17 поверхах на відм. +64,15;

- з ТОВ «Дом Інвестмент Констракшн» укладено договір підряду від 01.02.2014 №01-02/12 на виконання робіт з укладання мармуру по стінах та підлозі, з подальшою обробкою поверхні мармуру після укладання, в ванних кімнатах готельних номерів на відмітках +14.250, 17.400, +23.700, +26.750;

- з ТОВ «Конкріт Нова» укладено договір підряду від 11.07.2013 №11-07 на виконання оздоблювальних робіт по стінах та стелі та облицювання сходових маршів та площадок керамічною плиткою з відм.+33.000 до відм. +84.000, (сходи №1119, житлова частина);

- з ТОВ «Виробничо - комерційна фірма Салд» укладено договір підряду від 09.07.2013 №689/13 на виконання робіт по влаштуванню систем автоматичної пожежної сигналізації, сповіщення про пожежу, автоматики протипожежних систем та автоматичного водяного пожежогасіння на відм. +37,350 до + 92,200 (апартаменти);

- з ТОВ «ТК «Мережевий стандарт» укладено договір підряду від 16.12.2011 №16/12 на виконання робіт з улаштування системи відеоспостереження, контролю та управління доступом та охоронної сигналізації готельної частини та паркінгу;

- з ТОВ «Чиста вода СП» укладено договір підряду на виконання робіт від 15.05.2013 №ГБ/ЧВСП-1 з монтажу водопроводу та каналізації, опалення, обв'язування холодильних машин та тепло-холодопостачання апартаментної частини (відм.+37.500 - +89.350);

- з ТОВ «Брістоль інвест» укладено договір підряду на виконання робіт від 27.07.2014 №08/31-07-14.

Згідно вказаних договорів підрядник за завданням позивача (генпідрядника) зобов'язується на свій ризик власними або залученими силами за свій рахунок та/або виконати на об'єкті: «Готельно - офісний комплекс з житловими апартаментами на бульварі Тараса Шевченка, 28-30 у Шевченківському районі м. Києва» певні роботи, організацію та виконання всіх необхідних будівельних, монтажних та інших робіт, а також здачу цих робіт приймальним комісіям Оператора та міжнародного Страхувальника. Генпідрядник приймає виконані належним чином підрядником роботи шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати КБ-3, які є підставою для виставлення підрядником рахунків - фактур та здійснення генпідрядником оплати за фактично виконані роботи. До одного паперового примірника акту та довідки підрядник зобов'язується додати наступні документи про виконання договору: виконавчу документацію (з реєстром) за місяць, що передував звітному; щомісячний звіт про хід виконання робіт.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів позивачем надані додаткові угоди, додатки до договорів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, платіжні доручення та інші документи.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, всі податкові накладні, видані контрагентами позивача, були зареєстровані ними в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також судом першої інстанції встановлено, що в довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актах приймання виконаних підрядних робіт та в інших документах відображено конкретно, які послуги надавалися.

Під час апеляційного розгляду справи на вимогу колегії суддів на підтвердження реальності господарських операцій з вищенаведеними контрагентами позивачем були надані по ТОВ «Екобуд» - виконавчу документацію; ТОВ «Денза» - журнал виконання суміжних робіт; виконавчу документацію; загальний журнал робіт; ТОВ «ТК «Мережевий стандарт» - журнал виконання суміжних робіт; акт прийому прихованих робіт; схеми; загальний журнал робіт; відомості передачі виконавчої документації; наказ про призначення начальника дільниці; ТОВ «Конкріт нова» - виконавчу документацію; ТОВ «А-Три» виконавчу документацію; загальний журнал робіт; ТОВ «Чиста вода сантех монтаж сервіс» - виконавчу документацію; ТОВ «Дом Інвестмент Констракшн» - виконавчу документацію; ТОВ «ВКФ «Салд» - журнал виконання суміжних робіт та загальний журнал; виконавчу документацію; ТОВ «ВТК «Дакмас» - виконавчу документацію; ТОВ «А плюс буд» - виконавчу документацію; загальний журнал робіт; ТОВ «Чиста вода СП» - загальний журнал робіт, виконавчу документацію; ТОВ «Чиста вода буд монтаж» - виконавчу документацію; наказ про призначення особи, відповідальної по об'єкту будівництва; ТОВ «Брістоль інвест» - загальний журнал робіт, виконавчу документацію.

Також, позивачем надані пояснення з відповідними доказами щодо робіт приймальної комісії, створеної оператором готелю; щодо проведення спільних робочих нарад з метою контролю якості і строків виконання робіт, обговорення ходу виконання робіт та інших питань, пов'язаних з виконанням спірних договорів; щодо знаходження представників - керівників робіт на об'єкті будівництва.

Крім цього, на вимогу колегії суддів відповідачем надані податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, згідно яких у контрагентів позивача у періоди, в яких позивач отримував роботи, були наявні трудові ресурси.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що господарські операції позивача з зазначеними вище контрагентами здійснювались в межах господарської діяльності, є реальними, та підтверджуються необхідними документами.

Положеннями пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат. Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Податкового кодексу України необхідні для віднесення певних сум до складу витрат та податкового кредиту, зокрема, виданих постачальником та виконавцем послуг видаткових та податкових накладних, актів приймання передачі товару або послуг та інші, не є безумовною підставою для формування витрат та податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на дату підписання договору, розрахункових та первинних документів контрагенти позивача не були припинені та були платниками податку на додану вартість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що органом державної податкової служби як суб'єктом владних повноважень не доведено, що зазначені вище правочини є такими, що спрямовані на не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, відповідно, висновки акту перевірки в цій частині є необґрунтованими.

Згідно акту перевірки, контролюючим органом також зроблено висновки, що позивачем в рядку 02 «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» декларації по податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 21.12.2012, за 2013 рік, за 2014 рік відображено дохід від операційної діяльності у загальній сумі 325950010,00 грн, що на його думку не відповідає даним бухгалтерського обліку.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, 27.01.2006 року між позивачем (генпідрядник) та ТОВ «Міжнародно-діловий центр» (замовник або забудовник) був укладений договір генерального підряду на будівництво №003/06.

Також, між сторонами до договору генерального підряду було укладено ряд додаткових угод на виконання від імені та за рахунок ТОВ «Міжнародно-діловий центр» певних дій, зокрема: додаткові угоди від 15.09.2010 №5-9/Г; від 07.10.2010 №6-10/Г; від 03.06.2011 №17-11/Г; від 28.07.2011 №5-9/Ж; від 31.08.2011 №1-Д/Ж; від 06.11.2013 №2-Д/Ж; від 11.06.2013 №56/П/Г-28; від 11.06.2013 №56/П/Г-27; від 01.02.2013 №56/П/Г-26; від 23.01.2013 №56/П/Г-25; від 15.08.2012 №56/П/Г-23; від 20.09.2012 року №56/П/Г-22; від 15.08.2012 №56/П/Г-20; від 06.06.2012 №56/П/Г-19; №56/П/Г-6 від 18.03.2011 року; № 56/П/Ж-8 від 31.05.2012 року; від 31.05.2012 №56/П/Г-18; від 19.03.2012 №56/П/Г-17; від 19.12.2011 №56/П/Г-16; від 20.10.2011 №56/П/Г-15; від 20.10.2011 №56/П/Ж-6; від 05.09.2011 №56/П/Г-14; від 22.06.2011 №56/П/Г-11; від 22.06.2011 №56/П/Ж-4; від 08.06.2011 №56/П/Г-9; від 08.06.2011 №56/П/Ж-2; від 19.12.2011 №56/П/Ж-7; від 05.09.2011 №56/П/Ж-5; від 21.02.2011 №56/П/Г-5; від 15.12.2010 №56/П/Г-З; від 27.10.2010 №56/П/Г-2; від 01.08.2010 №56/П/Г; від 01.08.2010 №56/П/Ж.

На підтвердження виконання умов додаткових угод позивачем надані платіжні доручення, акти приймання-передачі робіт, звіти.

Згідно умов вищезазначених додаткових угод, позивач за дорученням замовника вчиняє певні дії та за оплату саме замовника вчиняються дані послуги, що за змістом додаткові угоди є договором доручення.

Положеннями статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно статті 1004 зазначеного Кодексу повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. 2. Повіреному, який діє як комерційний представник (стаття 243 цього Кодексу), довірителем може бути надано право відступати в інтересах довірителя від змісту доручення без попереднього запиту про це. Комерційний представник повинен в розумний строк повідомити довірителя про допущені відступи від його доручення, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до підпункту 136.1.19 пункту 136.1 статті 136 ПК України в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи, зокрема кошти або вартість майна, що надходять комісіонеру (повіреному, агенту тощо) в межах договорів комісії, доручення, консигнації та інших аналогічних цивільно-правових договорів.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, кошти за додатковими угодами до договору генерального підряду на будівництво від 27.01.2006 №003/06 позивачем не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню, відповідно, в рядку 02 «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» декларації по податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 21.12.2012, за 2013 рік, за 2014 рік не відображаються, оскільки вони не є об'єктом оподаткування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість висновку контролюючого органу щодо неправомірного відображення позивачем в рядку 02 «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» декларації по податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 21.12.2012, за 2013 рік, за 2014 рік доходу від операційної діяльності у загальній сумі 325950010,00 грн.

Щодо встановленого в акті перевірки завищення податкового кредиту по податку на додану вартість при оподаткуванні господарських операцій з ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива», суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Міжнародно-діловий центр» (продавець) та ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» (покупець) укладено попередній договір купівлі - продажу майнових прав на машино-місця від 20.12.2013 (надалі - Договір від 20.12.2013 р.).

Відповідно до положень пункту 1 вказаного договору сторони зобов'язуються в майбутньому в строк та на умовах, визначених цим договором, укласти договір купівлі-продажу майнових прав на машино-місця (далі за текстом - основний договір). Характеристика машино місць, щодо якого сторони зобов'язуються укласти Основний договір, визначена в пункті 1.2. цього Договору. Характеристика нерухомого майна: машино-місця з №2-14 по №2-43 (далі за текстом «Об'єкти») в готельно-офісному комплексі, будівництво якого незавершене і ведеться продавцем за адресою: м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, 28-30 (далі за текстом «Об'єкт інвестування»). Основний договір сторони зобов'язуються укласти в строк до «31» грудня 2013 року. Орієнтовний строк прийняття Об'єкта інвестування в експлуатацію - « 01» лютого 2014 року. Покупець підтверджує, що до підписання цього договору продавець довів до його відома інформацію про те, що майнові права на Об'єкти передані продавцем в іпотеку відповідно до Іпотечного договору №151410237, укладеного між продавцем і Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», посвідченого Решетніковою С.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу « 25» березня 2010 р. за реєстровим № 1489.

Також, між ТОВ «Міжнародно-діловий центр» (продавець) та ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» (первісний покупець), та позивачем (новий покупець) укладено договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) за попереднім договором купівлі-продажу майнових прав на машино-місця, що укладений « 20» грудня 2013 року між ТОВ «Міжнародно-діловий центр» та ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» від 23.12.2013.

Відповідно до положень пункту 1 вказаного договору первісний покупець, за згодою продавця, відступає на користь нового покупця усі права та обов'язки покупця за попереднім договором, які існують на момент укладення цього договору, а новий покупець приймає відступлені права та обов'язки і зобов'язується сплатити первісному покупцю грошові кошти в сумі та на умовах, визначених цим договором. Продавець не заперечує проти заміни сторони за попереднім договором та підписанням цього договору надає свою безумовну згоду на таку заміну. Права вимоги первісного покупця за попереднім договором полягають, зокрема, у праві вимагати від продавця укладення в строк та на умовах, визначених попереднім договором, договору купівлі-продажу (далі - Основний договір) майнових прав на машино-місця, у кількості 30 (тридцять) одиниць, що розташовані у готельно-офісного будівництво якого ведеться продавцем за адресою: м. Київ, бул. Т. Шевченка, 28-30 (далі - Об'єкт інвестування). Надалі це право, а також інші права за попереднім договором іменуються - Права вимоги. За відступлення прав вимоги новий покупець зобов'язаний сплатити на користь первісного покупця грошові кошти у розмірі 9639558,00 грн.

Крім того, між сторонами укладено додаткові угоди №1 та №2, якими було продовжено термін для укладання основного договору до 30.06.2014 та, відповідно, до 28.02.2015.

Як компенсацію за відступлення права укласти договори купівлі-продажу майнових прав на машиномісця, позивач перерахував на рахунок ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» грошові кошти в сумі 9639558,00 грн, в тому числі ПДВ - 1606593,00 грн, що підтверджується банківською випискою.

В свою чергу, ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» надало позивачу податкову накладну на суму 9639558,00 грн, в тому числі ПДВ - 1606593,00 грн.

Відповідно до підпункту 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об'єктом оподаткування операції з торгівлі за грошові кошти або цінні папери борговими зобов'язаннями, за винятком операцій з інкасації боргових вимог та факторингу (факторингових) операцій, крім факторингових операцій, якщо об'єктом боргу є валютні цінності, цінні папери, у тому числі компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, іпотечні сертифікати з фіксованою дохідністю, операції з відступлення права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), житлові чеки, земельні бони та деривативи.

У розумінні підпункту 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 зазначеного Кодексу відступлення права вимоги це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Пунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, борг, у розумінні ПК України, - це сума саме грошового зобов'язання, а не як права вимагати укласти у майбутньому договір купівлі-продажу.

Відповідно до умов договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) від 23.12.2013 борг не передавався, а передавалося право вимагати укласти договори купівлі-продажу майнових прав на машиномісця. Також, за цим договором, не передавалися грошові обов'язки, оскільки розрахунки були здійснені ще первісним покупцем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що укладений 23.12.2013 між позивачем, ТОВ «Міжнародно-діловий центр» та ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) за попереднім договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісця, що укладений 20.12.2013, передбачав передачу права вимоги вимагати від ТОВ «Міжнародно-діловий центр» укладання в строк та на умовах, визначеним попереднім договором, договору купівлі-продажу майнових прав на машиномісця, а не як права вимоги за кредитами (позиками), предметом яких є надання грошових коштів.

Отже, операції з відступлення права вимоги, предметом яких не є грошові зобов'язання, підлягають оподаткуванню податком на додану вартість відповідно до вимого Податкового кодексу України.

Згідно статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 514 зазначеного Кодексу передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору купівлі-продажу відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

У розумінні підпункту 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 ПК України товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

З наведеного визначення випливає, що будь-які матеріальні та нематеріальні активи для цілей оподаткування визнаються товаром.

Тому, правова кваліфікація операції з продажу права вимоги потребує з'ясування належності права вимоги як об'єкту такої операції до однієї з категорій - товарів, робіт або послуг.

При цьому поняття «активи» відповідно до підпункту 14.1.2 пункту 14.1 статті 14 ПК України вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» під активами розуміються ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Разом з тим, у розумінні підпункту 14.1.111 пункту 14.1 статті 14 ПК України матеріальні активи це основні засоби та оборотні активи у будь-якому вигляді (включаючи електричну, теплову та іншу енергію, газ, воду), що не є коштами, цінними паперами, деривативами і нематеріальними активами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, поняття оборотних активів окремо не визначено Податковим кодексом України, але воно встановлюється нормативними актами, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку.

Як передбачено пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно абзацу дев'ятнадцятого пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 «Баланс», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року №87 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 червня 1999 р. за №396/3689), який діяв до 19.03.2013, та абзацу двадцять п'ятого пункту 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за №336/22868), яке діє з 19.03.2013, оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Відповідно до підпункту а) та б) пункту 185.1 статті 188 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 188.1 статті 188 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість є операції з постачання товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України важливим критерієм для отримання права на податковий кредит є наявність договірної вартості отримуваних товарів/послуг.

Разом з тим, як було зазначено, у підпункті 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 ПК України окремо визначено поняття відступлення права вимоги.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, термінологічне відокремлення поняття відступлення права вимоги не свідчить про відмінність його правової природи для цілей оподаткування податком на прибуток від операцій з продажу товарів. Операції з відступлення права вимоги вирізняються поряд із іншими операціями з продажу товарів, оскільки законодавчо передбачено різні порядки формування витрат і доходів для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) за попереднім договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісця, що укладений 20.12.2013, позивач перерахував на рахунок ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива» грошові кошти в сумі 9639558,00 грн, в тому числі ПДВ - 1606593,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем правомірно було віднесено до складу податкового кредиту відповідні витрати та податок на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Сейлз Хауз «Альтернатива», відповідно, й правомірно було сформовано податок на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та, як наслідок, про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 11.04.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.