Справа № 802/3339/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/1104/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум» на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 802/3339/14-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум» до Вінницької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ТОВ «Ферум» звернулося в суд з позовом до Вінницької митниці Головного управління Міндоходів у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року і стягнення коштів (зайво сплачена сума мита та податку на додану вартість).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Вінницької митниці Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства та є протиправним.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року. В решті вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішенням суду апеляційної інстанції ТОВ «Ферум» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у серпні 2014 року на митний кордон України для позивача за контрактом на поставку № 4-09/2014 від 27.09.2012 року надійшов вантаж, а саме: пневматичні шини гумові для вантажних автомобілів на загальну суму 8550,00 євро.

З метою розмитнення поставленого товару, позивачем заповнена та подана до митного оформлення в зоні діяльності Вінницької регіональної митниці декларація № /2014/001051, в якій визначено митну вартість товару за методом оцінки за ціною контракту (метод 1), згідно ст. 57 Митного кодексу України.

На підтвердження відомостей про митну вартість товарів позивач подав до Вінницької митниці, зокрема: зовнішньоекономічний контракт на поставку № 4-09/2014 від 27.09.2012 року, рахунок (інвойс) від 13.01.2014 року № VFK14-04281, сертифікат підтвердження від 13.08.2014 року, пакувальний лист № VFK14-04281 від 13.08.2014 року, копію митної декларації країни відправлення MRN 14NL14846029 FEED57 від 13.08.2014 року, експертні висновки торгово - промислової палати № В-177 та № В-178 від 19.09.2014 року.

Вінницькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року, яким позивачу збільшено митну вартість через застосування відповідачем другого методу визначення митної вартості. При визначенні числового значення митної вартості товару відповідачем взято за основу числове значення митної вартості товару в МД № 401040000/2014/000749 від 24.06.2014 року. У зв'язку із прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення, позивачем була складена та подана до митного органу МД № 401040000/2014/001069 від 20.08.2014 року та сплачено в якості фінансової гарантії податок на додану вартість в сумі 40 147,41 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Вінницькою митницею Міндоходів, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.08.2014 року № 401000003/2014/000049/1, з якого вбачається, що для визначення митної вартості товарів було самостійно застосовано резервний метод, регламентований ст. 64 Митного кодексу України, а джерелом числового значення взято МД № 40190000/2014/000749 від 24.06.2014 року. При цьому, Вінницька митниця Міндоходів у вказаному вище рішенні вказала про те, що митна вартість товару не може бути визначена відповідно до ст. 58 Митного кодексу України в зв'язку з тим, що декларантом не надано усіх додаткових документів. Однак, відповідач не конкретизував як відсутність таких документів впливає на визначення митної вартості товарів за основним методом. Крім того, відповідач 1 не вказав на існування застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 Митного кодексу України. В той же час, законодавство не пов'язує та не встановлює безмежне право митного органу в результаті неподання певних документів, визначати митну вартість товару за іншим методом, а не за ціною придбаного товару.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися па об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або надання митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В додатках до декларації позивача № 401040000/2014/001051 було надано зовнішньоекономічний контракт № 4-09/2012 від 27.09.2012 року, згідно п. 3.1 «Поставка базис поставки DAP Каrgо (Heeswijk 13.5, 3417 GP, Montfoort, Нідерланди) - Інкотермс 2010», а також зазначено п.5.2 «Условия поставки - самовывоз». Після прийняття рішення пpo коригування митної вартості товару № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року позивачем подано декларацію № 401040000/2014/001069 в додатках до якої додано той самий зовнішньоекономічний контракт № 4-09/2012 від 27.09.2012 року, однак в п. 3.1 зазначено «Поставка базис поставки - DAP Гнивань", а п. 5.2 «Условия поставки - самовывоз» залишився незмінним.

Відповідно до п. 2 ст. 257 Митного кодексу України електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Згідно з умовами DAP Kargo (Heeswijk 135, 3417 GP, Montfoort, Нідерланди) - Інкотермс 2010 до митної вартості включаються витрати пов'язані з транспортуванням товару до аеропорту або іншого місця ввезення на територію України (п. 10 ст. 58 Митного кодексу України). Для підтвердження таких витрат надаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. 6 ст. 53 Митного кодексу України).

За правилами п. 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митої вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що інспектор митного поста «Вінниця-Центральний» відповідно до ст. 53 Митного кодексу України направив повідомлення декларанту з вимогою надати документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; інші документи за бажанням декларанта. При цьому позивач надав на вимогу митного органу лише платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 4 від 01.08.2014 року, в якому директор Плахотнюк О. В. дала згоду на терміновий переказ коштів у сумі 2000 євро, хоча за умовами договору п. 2. 3 зазначено «Расчет происходит путем 50 % предварительной оплаты перечислением средств на указанный в договоре счет Продавца за каждую партию товара», відповідно сума перерахованих коштів повинна була становити 4275 євро.

Крім того, за власним бажанням декларант надав лист від b.v. в якому не зазначено номер та дату. В листі зазначено ціну товару без умов поставки, а тому колегія суддів вважає, що у вказаних цінах не враховано доставку товару до смт. Гнівань та не зрозуміло на яку дату встановлені ціни на товар. Разом з тим, позивачем надано копію митної декларації країни відправлення з загальною вартістю товару, але без підтвердження умов поставки; експертний висновок № В-178 від 19.08.2014 року, а також експертний висновок № В-177 від 19.08.2014 року, в якому експертом встановлено, що шини бувші у вжитку зі зносом до 25 %.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року у відповідності до вимог ст. 54 Митного кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу. Оскільки позивач не подав відповідачу документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу Кодексу, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № 401000003/2014/000049/1 від 19.08.2014 року прийнято на підставі та в межах повноважень, визначених Митним кодексом України.

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судом апеляційної інстанції, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум» відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 802/3339/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: