Справа № 185/10295/14-а(2-а/185/6/15)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/36621/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Тракало В.В. , Мойсюк М.І. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року представник ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та просив визнати протиправним рішення №2352 від 28.04.2014р. про відмову у поновленні виплати пенсії за віком та поновити виплату пенсії.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. позов задоволено частково. Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 12.06.2015р. внесено зміни до постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р., зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька поновити виплатити пенсію за віком позивачу, починаючи з 20.05.2011р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 проживав у Київському районі м. Донецька до лютого 1995 року, де і отримував пенсію за віком. Надалі позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії йому було припинено.

У березні 2014 року представник ОСОБА_2 звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька про поновлення виплати пенсії, але відповідач своїм рішенням №2352 від 28.04.2014р. відмовив йому у поновленні виплати пенсії обґрунтовуючи тим, що для поновлення пенсії необхідно надати документи, що підтверджують факт проживання (реєстрації) в Україні.

Згідно з положеннями статті 21 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за №1-32/2009 (№25-рп/2009) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з пунктом 3.3 мотивувальної частини вищезазначеного рішення, виходячи із правової, соціальної природи пенсії право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як громадянин України, що проживає на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України, тому суд першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням звернення з відповідною заявою позивача до відповідача.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішення у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. ЄСПЛ дійшов висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України і ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення/перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Враховуючи, що заяву про поновлення виплати пенсії було подано до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька представником позивача вперше ще 20.05.2011р., що не спростовується в тому числі відповідачем в наданих запереченнях на апеляційну скаргу, відповідно поновлення виплати пенсії повинно здійснюватися саме з вказаної дати.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянину України ОСОБА_2, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відхилити, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. у незміненій частині та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Тракало В.В.

Мойсюк М.І.