Справа № 2а-3334/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/56299/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року в справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом. Зазначав, що має статус ветерана війни - учасника бойових дій та відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на підвищення пенсії у розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, проте з 01 січня 2007 року такого підвищення не отримує. Відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обчислення пенсії здійснюється з розрахунку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, а тому необхідно здійснити перерахунок та виплату доплати у розмірі 100 відсотків перерахованої пенсії.

Просив визнати неправомірною дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з січня 2007 року щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту «г» статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2007 року по червень 2011 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту «г» статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» у розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2007 року по червень 2011 року та в подальшому продовжувати здійснювати підвищення пенсії; визнати неправомірними дії та бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та доплати у розмірі 100 відсотків перерахованої пенсії за 2007-2010 роки відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»; зобов'язати здійснити перерахунок та доплату у розмірі 100 відсотків перерахованої пенсії за 2007-2010 роки.

Також просив поновити строк звернення до суду.

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 04 листопада 2011 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у перерахунку та виплаті підвищення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01 січня по 30 червня 2011 року, решту позовних вимог залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є ветераном війни - учасником бойових дій, якому з грудня 1998 року призначено пенсію за вислугу років.

З 1999 року по 2006 рік підвищення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу не виплачувалося.

У травні 2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату щомісячного грошового утримання з 01 січня 2007 року, на що отримав повідомлення, що 01 липня 2006 року учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується в розмірі 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; пенсія обчислена відповідно до чинного пенсійного законодавства та підстав для перерахунку немає. Надано довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01 березня 2008 року (зарахування на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу не виплачувалося підвищення пенсії з дня її призначення, то його вимоги є обґрунтованими.

Скасовуючи рішення районного суду та залишаючи без розгляду позовні вимоги до 01 січня 2011 року апеляційний суд виходив з того, що предметом позову є неналежне нарахування соціальних виплат регулярного (щомісячного) характеру, про яке він був обізнаний. Стаття 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» застосовується до учасників бойових дій і помилково застосована до позивача, а тому позовні вимоги з 01 січня 2011 року не підлягають задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни встановлено, що адміністратив ний позов може бути подано в межах строку звер нення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими зако нами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адмініст ративного суду визна чені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без роз-гляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Звертаючись з позовом ОСОБА_4 просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що впродовж 2006-2010 років знаходився у відрядженні за межами України, що підтверджується довідкою закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Україна-АероАльянс».

Суд першої інстанції питання дотримання строку звернення до суду не вирішував, а виходив з того, що відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загально-обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Такі висновки районного суду є помилковими й апеляційний суд правомірно залишив частину позовних вимог без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з огляду на те, що виплата пенсійного забезпечення є періодичним платежем та здійснюється щомісячно, а тому позивач повинен був знати про його розмір з урахуванням виплачуваного щомісячного підвищення.

У обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що суд першої інстанції обґрунтовано поновив строк звернення до суду, а тому рішення підлягає залишенню в силі. Проте районний суд не вирішував питання поновлення строку звернення до суду.

З 13 грудня 1998 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Статтею 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», у редакції до 29 квітня 2006 року, встановлено, що пенсії по інвалідності підвищується на 150 процентів мінімальної пенсії за віком - учасникам бойових дій, які отримують пенсії по інвалідності, що настала внаслідок причин, зазначених у пункті «б» статті 20 цього Закону, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 29 квітня 2006 року, стаття 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» викладена в такій редакції: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що зазначена норма права на позивача не поширюється, оскільки йому призначено пенсію не по інвалідності, а за вислугу років.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» частину четверту статті 12 Закону викладено в такій редакції: «учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». У цій частині закон набрав чинності з 01 липня 2006 року.

Відповідно до наданих суду першої інстанції копій довідок про пенсійне забезпечення позивача вбачається, що з березня 2008 року підвищення учаснику бойових дій нараховувалося щомісячно разом з основним розміром пенсії та цільовою допомогою учаснику бойових дій, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

У зв'язку з відсутністю підстав для перерахунку та виплати підвищення пенсії відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», відповідно відсутні підстави для перерахунку пенсії згідно зі статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: