Справа № 2а-9896/11/1370
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Київ К/9991/62951/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами Львівської митниці та Державної митної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Львівської митниці про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що у серпні 2011 року припинено її перебування на державній службі в митних органах України на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця). Зазначала, що викладені у доповідній записці факти, які стали підставою звільнення, не відповідають дійсним обставинам, оскільки у своїй службовій діяльності вона суворо дотримувалась вимог законодавства.

Просила визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної митної служби України від 29 серпня 2011 року №1821-к у частині припинення 29 серпня 2011 року перебування на державній службі в митних органах України, поновити на роботі на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Смільниця» Львівської митниці та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року позов задоволено: скасовано наказ Державної митної служби України №1821-к від 29 серпня 2011 року «По особовому складу Львівської митниці» в частині припинення 29 серпня 2011 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4; поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Смільниця» Львівської митниці з 29 серпня 2011 року; стягнуто з Львівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 006,40 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції змінено та абзац 3 резолютивної частини викладено у такій редакції: «стягнуто з Львівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня по 21 грудня 2011 року в сумі 14 012 грн.» У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційних скаргах Львівська митниця та Державна митна служба України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходила публічну службу в митних органах на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Смільниця» Львівської митниці.

На виконання наказу Державної митної служби України від 25 червня 2011 року №544 проведено службову перевірку законності дій посадових осіб Львівської митниці під час митного контролю транспортних засобів, що перетнули державний кордон України через міжнародні пункти пропуску для автомобільного сполучення на українсько-польському кордоні в зоні діяльності Львівської митниці в період з 01 травня по 25 червня 2011 року, за результатами якої 19 серпня 2011 року складено доповідну записку

У ході перевірки встановлено системні порушення вимог нормативно-правових актів з питань митної справи з боку працівників підрозділів митного оформлення митних постів «Краковець», «Мостиська» та «Смільниця», а також служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці.

Зокрема, окремі транспортні засоби, якими через державний кордон України переміщувалися товари, що підлягали обов'язковому декларуванню та оподаткуванню, були оформлені як порожні або з товарами у кількостях, що не перевищують встановлену законом неоподатковувану норму переміщення.

Встановлено, що позивач, перебуваючи на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Смільниця», здійснила митний контроль одного транспортного засобу (таблиця №16), який переміщував товар у кількості, що підлягала оподаткуванню, під виглядом такого, що перетинав митний кордон України без вантажу, що призвело до пропуску на миту територію України без належного митного контролю транспортного засобу з товарами без їх оподаткування.

Наказом голови Державної митної служби України від 29 серпня 2011 року №1821-к за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог статті 17, пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» припинено 29 серпня 2011 року перебування позивача на державні службі в митних органах України.

Наказом т.в.о начальника Львівської митниці від 29 серпня 2011 року №735-к ОСОБА_4 було оголошено наказ Державної митної служи України від 29 серпня 2011 року №1821-к.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач забезпечила належне виконання покладених на неї посадових обов'язків під час митного оформлення вантажного автомобіля. Доказів невиконання чи неналежного виконання посадових обов'язків, які б можна було розцінювати як порушення Присяги державних службовців, відповідачем не надано. Зазначав, що невиконання чи неналежне виконання посадовою особою митних органів службових обов'язків слід кваліфікувати як дисциплінарне правопорушення, а не як порушення Присяги державного службовця. Таким чином звільнення позивача з посади шляхом припинення її перебування на державній службі в митних органах України на підставі Закону України «Про державну службу» і без дотримання вимог Дисциплінарного статуту митної служби України, є незаконним.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що окружний суд невірно визначив суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, не вказавши період вимушеного прогулу і не навів розрахунок суми середнього заробітку.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу України особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону України «Про державну службу»: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини другої статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Дисциплінарний статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Дисциплінарного статуту митної служби України зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 21 Статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

З огляду на положення статей 21, частини першої статті 22 Статуту, статей 14, 17, 30 Закону України «Про державну службу» за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону України «Про державну службу», найбільш суворим з яких є звільнення. У пункті 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, - Законом України «Про державну службу». Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту.

Оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, то неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема в постановах від 30 вересня 2014 року (справа №21-415а14), від 03 березня 2015 року (справа №21-629а14).

За таких обставин, вирішуючи питання про поновлення позивача на посаді, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що її звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» не можна визнати законними та обґрунтованим.

Висновок апеляційного суду про те, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, є правомірним та відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Львівської митниці та Державної митної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: