Справа № 697/722/16-а
Суддя: Льон О. М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/722/16-а
провадження № 2-а/697/64/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2016 р. м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Льон О.М., розглянувши у скороченому порядку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Канівського обєднаного управління Черкаської області про визнання неправомірними дій Канівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області та зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в подальшому уточненим про визнання дій неправомірними та відновлення виплати пенсії, вказавши, що вона перебуває на обліку в Канівському обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України Черкаської області та з 15.06.2015 їй призначено пенію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та продовжує працювати, на посаді начальника відділу фінансового господарського забезпечення фінансового управління Канівської районної державної адміністрації. Їй було припинено виплату пенсії на підставі Закону України № 213-VІІ № «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». ОСОБА_2 України до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах прийнято не було, норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців, які визначились ст. 37 Закону України «Про державну службу» втратили чинність з 01.06.2015 року. Таким чином, з відпали правові підстави, згідно з якими пенсія їй не виплачувалась, тому вона звернулася до Канівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області з проханням відновити їй виплату пенсії з 15 червня 2015 року. Однак їй було відмовлено у задоволенні її заяви з посиланням на те, що з 01 квітня 2015 року пенсії особам ,які працюють на посадах в порядку та на умовах, передбачених Законом України « Про державну службу» не призначаються відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213- VІІІ. Позивач просить суд визнати незаконними дії Канівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області щодо призупинення виплати їй пенсії згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2015. Зобов'язати Канівське обєднане управління Пенсійного Фонду України Черкаської області відновити виплату пенсії з 01.10.2015.

Ухвалою судді від 06.04.2016 відкрито скорочене провадження. Копія ухвали направлена сторонам.

Відповідачем в установлений строк надано заперечення на позов, згідно якого відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Канівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду Черкаської області та отримує пенсію за віком з 15.06.2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », що підтверджується пенсійним посвідченням ААИ № 999212 (а.с.8). У звязку з тим, що з 01.04.2015 року Канівське обєднане управління Пенсійного фонду Черкаської області припинило виплату пенсії, вона звернулася до відповідача з проханням відновити їй виплату пенсії.

Однак Канівське обєднане управління Пенсійного фонду Черкаської області листом від 25.03.2016 року вих..104/с-10 відмовило позивачу у задоволенні її заяви з посиланням на те, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не призначаються відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213- VІІІ у період роботи на спец посаді.

ОСОБА_1. працює на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення фінансового управління Канівської районної державної адміністрації.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законами України "Про пенсійне забезпечення", «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату їй пенсії.

Разом з тим, згідно пункту 5 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу». Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Законів щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень вказаного Закону стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не відновлення чи перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки ці процедури є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй раніше призначеної пенсії.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено строки відновлення та поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Згідно ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду Україна №9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Таким чином суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантований ст. 6 Контитуції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Відповідно до ч.7ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Отже, з врахуванням зазначеного, необхідно застосовувати загальні норми, які в даному випадку містяться у ст. 45 ч.4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за змістом якої перерахунок призначеної пенсії, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню з 01 жовтня 2015 року.

Виходячи з вимог ст. 46 Контитуції України, ст.ст. 2,11 КАС України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачці у поновленні виплати раніше призначеної пенсії з 01 жовтня 2015 року та зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії з 01 жовтня 2015 року.

Відповідачем за змістом вимог ст. 71 КАС України, не надано суду доказів, що позивач не має права на поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому виходячи з вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст, ст.. 11, 69, 71, 86, 99, 159 - 163, 183-2, 186,256 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Канівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 жовтня 2015 року.

Зобовязати Канівське обєднане управління Пенсійного фонду Черкаської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2015 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. шляхом їх безспірного списання із рахунка суб»єкта владних повноважень Канівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Уразі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О . М . Льон