Справа № 825/1788/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 квітня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/1788/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі-позивач, ДФІ) до Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (далі-відповідач) про стягнення з відповідача 165165,30 грн. до Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за результатами проведеної позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації за період з 01.06.2012 по 31.08.2014 ДФІ встановлено, що 26.10.2012 між Управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації та Публічним акціонерним товариством «Будівельна компанія «Домобудівник» укладено договір № 170 «Про закупівлю квартир для забезпечення житлом інвалідів війни за державні кошти на умовах купівлі-продажу майнових прав (пайової участі). Управлінням проведено оплату вартості майнових прав на 3 квартири в розмірі, яка перевищує вартість фактично отриманих квартир на суму 165165,30 грн. Враховуючи те, що вищевказані 3 квартири прийняті Управлінням від ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» без оздоблювальних робіт, Управлінням порушено вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, пункту 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 503, що призвело до списання коштів на видатки (витрати) без отримання товарів в сумі 165 165,30 грн. та, відповідно, до збитків бюджету.

18.04.2016 судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження по справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача проти закриття провадження заперечував. Від представника відповідача заперечень не надійшло.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про закриття провадження у адміністративній справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області, відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.10.2014 по справі № 751/10761/14, постанови про призначення позапланової виїзної ревізії від 09.10.2014 проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (до 01.06.2014 - Управління капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації) за період з 01.06.2012 по 31.08.2014, результати якої викладено в акті ревізії від 06.11.2014 №25-06-21/32.

В ході ревізії встановлено, що відповідачем порушено вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, пункту 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 503, що призвело до списання коштів на видатки (витрати) без отримання товарів в сумі 165 165,30 грн. та, відповідно, до збитків бюджету.

04.12.2014 Державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області на адресу Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації направлено вимогу № 25-06-18-14/8302, згідно якої від відповідача, крім іншого, вимагалось повернути до бюджету кошти в сумі 165165,30 грн., що сплачені Публічному акціонерному товариству «Будівельна компанія «Домобудівник».

Враховуючи, що заперечення направлені Департаментом інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації від 19.11.2014 № 04-17/1853 не призвело до бажаних результатів, ДФІ звернулася до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача до бюджету збитків, завданих державі.

Відповідно до пунктів 7, 10, 13 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939) органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 15.04.2014 (справа N 21-40а14, 21-63а14), від 14.10.2014 (справа N 21-453а14), 10.02.2015 (справа N 21-632а14), 18.11.2014 (справа №21-461а14), 20.01.2015 (справа №21-601а15).

Однак суд звертає увагу на те, що у вказаних рішеннях Верховний суд України лише висловив правову позицію, згідно якої збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Вказана правова позиція, згідно з положеннями частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає обов'язковому врахуванню при розгляді цієї справи.

При цьому суд констатує, що в зазначених постановах Верховного суду України відсутнє посилання на те, що відповідні збитки підлягають стягненню саме в порядку адміністративного судочинства, що, в свою чергу, потребує дослідження питання підвідомчості такого спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із аналізу наведених процесуальних норм випливає, що для віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду визначальними є його публічно-правовий характер та субєктний склад.

При цьому, Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зауважив, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Отже, суд не повинен обмежуватись виміром статусу відповідача та фактом вчинення ним якихось дій, а має зясувати характер і правову природу здійснення субєктом владних повноважень дій, які правовідносини спричинили ці дії, якої вони форми, значення, яка їх юридична сила.

Частиною 2 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Саме така правова позиція щодо передумов розгляду адміністративними судами позовів про відшкодування шкоди викладена в постанові Верховного суду України від 18.06.2013 (справа № 21-204а13), яка підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України (ухвали від 21.10.2014 у провадженні № К/800/41135/13, від 13.03.2014 у провадженні №К/800/38583/13, від 03.10.2013 у провадженні №К/800/38338/13).

Суд зазначає, що відшкодування шкоди (збитків) як форма цивільно-правової відповідальності є інститутом приватного права, застосування якого в адміністративному судочинстві можливо лише у разі завдання шкоди суб'єктом владних повноважень та за умови поєднання вимоги про її відшкодування з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області стосуються стягнення збитків з суб'єкта владних повноважень, проте за відсутністю іншої вимоги визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, з якою може бути поєднано вимогу про стягнення збитків, суд дійшов висновку, що даний спір за своєю правовою природою не є публічно-правовим, а відтак не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, та з огляду на викладене спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 17, п.1 ч.1 ст. 157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 825/1788/15-а за позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення коштів закрити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко