Справа № 461/12489/15-а
Суддя: Государський А. В.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/461/100/16
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

18 квітня 2016 року Галицький районний суд м.Львова у складі: головуючого судді Государського А.В., при секретарі Скаб В.О., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району м.Львова про визнання незаконним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району м.Львова про визнання незаконним та скасування наказу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником гаража №2, площею 46,7 кв.м., що знаходиться. у багатоквартирному житловому будинку №1 на вул.ОСОБА_5, у м.Львові. Вважає наказ УКВ ДЕП ЛМР №856-НЖ-Ф від 12.05.2008 року «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на вул.Г.Барвінок,1» незаконним, оскільки ОСОБА_4 було неправомірно оформлено право власності шляхом видачі відповідного Свідоцтва, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку №1 на вул.Г.Барвінок у м.Львові електрощитові та вузол вводу, які відповідно до норм чинного законодавства є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку і не можуть передаватися в особисту приватну власність. Стверджує, що ОСОБА_4 перешкоджає йому у користуванні його гаражем, оскільки в її частині приміщення часто вимикається електрика, що перешкоджає йому відкрити двері гаражу, які працюють шляхом живлення електроенергією.

Від третьої особи ОСОБА_4 надійшло клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1, у звязку із пропуском строків звернення до суду. В обґрунтування заявленого клопотання покликається на те, що Наказ «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на вул.Г.Барвінок, 1» винесено 12.05.2008 року. З цього моменту позивачу було відомо про його наявність, оскільки у 2012 році її представники ОСОБА_6, ОСОБА_3 спілкувалися із ОСОБА_1 з приводу переобладнання нежитлових приміщень на вул.Г.Барвінок, 1 у офісі, позивач був присутній у вищевказаних нежитлових приміщеннях.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання з підстав викладених у його змісті.

Позивач та його представник у судовому засіданні клопотання заперечили, надавши пояснення про те, що про порушення прав ОСОБА_1 стало відомо у листопаді 2015 року при звернення в БТІ із запитом для отримання інформації про власника спільних допоміжних приміщень.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст.99 ч.1 КАС України, адміністративний позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду 22.12.2015 року, хоча про порушення свого права, а саме про наявність оскаржуваного наказу йому стало відомо у 2008 році, оскільки як вбачається з матеріалів справи, гараж площею 46,7 кв.м., знаходиться поряд нежитлових приміщень ОСОБА_4, за позивачем зареєстрований з 22.05.2008 року, Наказ «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення по вул.Г.Барвінок, 1», виданий 12.05.2008 року. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що протягом 2012 року представники ОСОБА_4 спілкувалися з позивачем ОСОБА_1 з приводу переобладнання нежитлових приміщень на вул.Г.Барвінок, 1. Вищенаведене свідчить про те, що позивач пропустив 6-місячний строк на оскарження рішення, а також не ставить питання про поновлення строку звернення до суду.

Згідно ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Окрім того, суд під час вирішення заявленого клопотання, керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддано обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд виходить із того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що даний позов слід залишити без розгляду, оскільки позов подано з пропуском строку звернення до суду, а також не подано заяву про його поновлення.

Керуючись ст. 99, 100, 158, 165 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району м.Львова про визнання незаконним та скасування наказу, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський