Справа № 154/857/16
Суддя: Лященко О. В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лященка О.В.

за участю секретаря - Шафатинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимирі-Волинському справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Володимир-Волинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в органах прокуратури Волинської області вона працювала з 14.06.1994 по 16.12.2015 року та набула право на пенсію за вислугою років у зв'язку з чим з березня 2015 року отримує пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року з послідуючими змінами та доповненнями) в розмірі 60% середньої заробітної плати посади прокурора Локачинського району.

Після звільнення з органів прокуратури вона в лютому 2016 року звернулася до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України з заявою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років з розрахунку 60% від суми місячного заробітку з 01.12.2015 року та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час, однак у перерахунку пенсії їй було відмовлено, про що повідомлено листом Пенсійного фонду № 653/06-2013 від 24.02.2016 року.

Вважає, дії відповідача щодо відмови у перерахунку їй пенсії за вислугу років протиправними, у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року згідно довідки прокуратури Волинської області від 10.02.2016 року № 18-79, щодо розміру місячного заробітку за посадою прокурора району, з якої вона вийшла на пенсію, з розрахунку 60% від суми місячного заробітку та виплатити різницю у розмірі пенсії за минулий час, а саме з 01.12.2015 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити та слухати справу у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала суду письмові заперечення стосовно позову та письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та Законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03.03.2015 року ОСОБА_1 відповідачем була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати.

У лютому 2016 року позивачка звернулася до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії за вислугу років з розрахунку 60 % від суми місячного заробітку з 01.12.2015 року та виплатити їй різницю в розмірі пенсії за минулий час.

Як вбачається з листа до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 653/06-2013 від 24.02.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки провести такий перерахунок немає підстав.

Із письмових заперечень відповідача вбачається, що підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії за вказаною заявою немає, оскільки з 01.01.2015 року Законом України від 28.12.2014 року. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до статті 50-1 Закону України, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим відповідного нормативно-правового акту Кабінетом Міністрів України не прийнято.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулює стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( чинна редакція на час призначення пенсії).

Так відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції на час призначення пенсії) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорським працівникам.

Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966р., Європейській соціальній хартії від 03.05.1996 році, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) у 1996 році, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення, тощо.

Згідно з ч.І ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до вимог ст.1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., користування будь- яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації.

Європейський Суд з прав людини під час розгляду справи «Кечко проти України»/заява № 63134/00/ не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань /аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»/, і тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на отримання грошового забезпечення не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.02.1999р. (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, справа №1-7/99), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Варто зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами (в тому числі, і Законом України «Про прокуратуру»).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (у тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Також, Верховний Суд України у своїй постанові від 10.12.2013р. у справі №21-348а13 та постанові від 17.12.2013р. у справі №21-445а13 висловив свою правову позицію, згідно якої при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма Закону, що визначає розмір пенсії у відсотках та порядку, що діяли на момент призначення пенсії.

Відповідно до ч.І ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, обсяг прав щодо отримання пенсії, що перераховується у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників у відповідності до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії), не може бути звужений у зв'язку із внесенням змін до цього Закону та прийняттям чи не прийняттям нових нормативно-правових актів щодо призначення та виплати пенсій відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Норми, закріплені в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 стосуються пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, а не перераховуються уже призначені пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. В даному випадку відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності.

Вказане знаходить своє підтвердження, зокрема, в частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Зазначена вище правова позиція обґрунтовується рішенням Конституційного Суду України (від 11.10.2005 №8-рп/2005) постановами Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13), від 17.12.2013 (справа № 21-445а-13), що згідно зі статтею 244-2 КАС України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести судову практику у відповідність до рішень згаданого суду.

Згідно підпункту 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (постанова застосовується з 1 грудня 2015 року)у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема,постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури"

У зв'язку із прийняттям вищезазначеної постанови працівники прокуратури мають право на перерахунок пенсії з 1 грудня 2015 року.

Таким чином, всі зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", які були внесені (прийняті) після призначення мені пенсії у березні 2015 року, зокрема, щодо відмови у перерахунку пенсії тощо не можуть бути застосовані при перерахунку пенсії, а тільки при призначенні пенсії працівникам прокуратури.

У даному випадку нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" що діяв станом на березень 2015 року, тобто на час призначення пенсії, оскільки інших не існує.

Згідно із ч.2 ст.161 КАС України (із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 20.10.2011 року при виборі правової норми, що підлягає до застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був провести перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі заяви позивача, поданої у лютому 2016 року, документів пенсійної справи, довідки прокуратури Волинської області про заробітну плату від 10.02.2016 року № 18-79 та статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (із змінами, внесеними згідно із законом України від 05.11.1991 року, з розрахунку 60% від суми місячного заробітку та виплатити різницю в пенсії за минулий час, а тому бездіяльність відповідача щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позовні вимоги позивачки стосуються не присудження їй пенсії, а проведення її перерахунку, тому за вказаних обставин суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для негайного виконання постанови суду в цій частині.

Згідно із частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею, документально підтверджені, судові витрати з Державного бюджету України, а тому враховуючи вищевказані правові приписи, суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути із державного бюджету понесені останнім судові витрати у загальному розмірі 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 14, 17-20, 72, 94, 158-163, 167, 186 КАС України, ст.ст.19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 проведення перерахунку пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного Фонду України провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року згідно довідки прокуратури Волинської області від 10.02.2016 року № 18-79 щодо розміру місячного заробітку за посадою прокурора району, з якої вона вийшла на пенсію, з розрахунку 60% від суми місячного заробітку та виплатити різницю у розмірі пенсії за минулий час, починаючи з 01.12.2015 року.

Стягнути із державного бюджету на користь ОСОБА_1 551 (п"ятсот п'ятдесят одну) грн.20 коп. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:/-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко