Справа № 817/3451/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3451/15

05 квітня 2016 року 16 год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибула, представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Ковалик Х.М.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4: ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради: представник ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_7

до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_7 до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними щодо внесення до адресної картки АДРЕСА_1 відомостей про реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_4, 2000 року народження, та зобов'язання відповідача внести зміни до адресної картки АДРЕСА_1, якими відновити її стан до вчиненого протиправного діяння.

Ухвалою суду до справи залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача, Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та піклувальника неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив суду, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.02.2004, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, була придбана у власність позивача квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачем було внесено запис у адресну картку АДРЕСА_1, згідно з яким за цією адресою проживають: 1. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 12.03.2004; 2. ОСОБА_4, 24.05.200 року народження, від 16.08.2000. Однак, на думку представника позивача, право власності ОСОБА_7 виникло лише у 2004 році, тому син ОСОБА_4 ніяким чином не міг бути зареєстрований за цією адресою 16.08.2000. Представник позивача зазначає, що відповідно до вимог Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 №1077, реєстрація місця проживання здійснюється або на підставі документа, який підтверджує право проживання в житлі, або за згодою власника житла на реєстрацію місця проживання. Однак, як вказує представник позивача, ОСОБА_7 такої згоди на реєстрацію ОСОБА_4 не давала. Тому, дії Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області є протиправними, внаслідок чого позивач позбавлена законної можливості розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, представник ОСОБА_7 просить суд позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що у 2004 році на момент реєстрації місця проживання ОСОБА_4, порядок реєстрації місця проживання/перебування, зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснювався на підставі Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 35. Відповідно до абзацу 3 пункту 9 Порядку новонароджені реєструються за заявою одного з батьків. Відповідно до архівних відомостей Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області ОСОБА_4 12.03.2004 був вписаний в талон реєстрації своєї матері ОСОБА_7 Як вказав представник відповідача, заяву позивача про реєстрацію місця проживання надати неможливо, оскільки такі заяви згідно з Переліком документальних матеріалів і строками їх зберігання, затвердженим наказом МВС України від 04.06.2002 №519, зберігаються три роки. Крім того, в адресній картці було помилково вказана дата реєстрації наконечного ОСОБА_9 - 16.08.2000, а не 12.03.2004. Однак, Рівненським міським відділом Управління державної міграційної служби України в Рівненській області помилка виправлена та внесена дата реєстрації місця проживання неповнолітнього - 12.03.2004. Тому, представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, - Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - піклувальник неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 проти заявленого адміністративного позову заперечили. В судовому засіданні вказали, що реєстрація місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 за адресою реєстрації його матері у 2004 році була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства. Мати неповнолітнього - ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_4, його батько помер, піклувальником призначений ОСОБА_3, дядько неповнолітнього. Як вказав представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, відповідно до рішення Рівненського міського суду від 08.06.2015 у справі №569/7206/15-ц накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_7, до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Тому, на думку представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, даний адміністративний позов спрямований на позбавлення законного права неповнолітнього ОСОБА_4 на проживання у житлі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.02.2004 ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,5 кв.м.

Рівненським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області внесено запис в адресну картку АДРЕСА_1, згідно з яким за цією адресою проживають:

1. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 12.03.2004;

2. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, від 16.08.2000.

Позивачка оскаржує дії відповідача саме щодо реєстрації без її згоди сина ОСОБА_4 у квартирі, яка їй належить на праві власності, та дату реєстрації, що значно передує даті купівлі квартири.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача щодо проведення державної реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 в квартирі, що належить позивачу, суд зазначає наступне.

За приписами статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі іменується - Закон №1382-IV), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 3 Закону України №1382-IV, реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до статті 6 Закону України №1382-IV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа подає:

письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку;

паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

два примірники талона зняття з реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, який визначав на момент спірних правовідносин механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 35 від 16 січня 2003 року «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання».

Відповідно до пункту 2 вказаного Тимчасового порядку реєстрація фізичних осіб за місцем проживання ґрунтується на таких принципах: вільне обрання місця проживання (за винятком обмежень, що встановлені законами України); недопущення поширення інформації про фізичну особу, зокрема про місце проживання, без її згоди (крім випадків, визначених законами України, і лише і інтересах захисту прав людини та національної безпеки).

Згідно п. 4 Тимчасового положення реєстрацію здійснюють територіальні підрозділи, а у разі необхідності територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - уповноважені органи) шляхом ведення адресно-довідкових картотек з можливістю їх автоматизованого оброблення.

У відповідності до вимог п. 9 Тимчасового положення діти віком від 15 до 18 років реєструються за погодженням з батьками (піклувальниками). Новонароджені реєструються за заявою одного з батьків.

Як зазначено відповідачем, надати заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 неможливо, оскільки такі заяви відповідно до Переліку документальних матеріалів і строків їх зберігання, затверджених наказом МВС України від 04.06.2002 №519, зберігаються 3 рокита були знищені відповідачем в порядку, визначеному Наказом №519.

За правилами частини 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до архівних відомостей Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області ОСОБА_4 був внесений в талон реєстрації своєї матері ОСОБА_7 12.03.2004 (а.с.87-88).

Щодо дати реєстрації неповнолітнього сина, то відповідач вказав про помилковість зазначення в адресній картці дати реєстрації ОСОБА_4 - 16.08.2000, а не 12.03.2004, як дата реєстрації його матері. Однак, судом встановлено, що Рівненським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області дана описка виправлена та внесена дата реєстрації неповнолітнього ОСОБА_4 - 12.03.2004 (а.с.90).

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність внесення до адресної картки АДРЕСА_1 відомостей про реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_4, 2000 року народження.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Рівненського міського суду від 26.02.2014 у справі № 569/23152/13-ц ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.36-38). Батько - ОСОБА_10 помер. Розпорядженням міського голови м. Рівного № 336-р від 30.04.2014 ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Опіку на малолітнім надано бабусі ОСОБА_11 , яка згодом померла. Відповідно до розпорядження міського голови м. Рівне від 14.08.2015 № 566-р піклувальником неповнолітнього племінника ОСОБА_4 та опікуном його майна призначено ОСОБА_12 (а.с.23).

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 08.06.2015 у справі № 569/7206/15-ц накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_7, до досягнення ОСОБА_4, повноліття (а.с.34-35, 52-57).

Конвенція про права дитини (Організація Об'єднаних Націй, 20.11.1989) (ратифікація 27.02.1991 №789-XII, 27.02.1991, Постанова, Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки Про ратифікацію Конвенції про права дитини; Набрання чинності для України міжнародного договору 27.09.1991), яка ґрунтується на пріоритеті інтересів дитини у суспільстві, зобов'язує державу Україна привести всі нормативні документи стосовно дитинства у відповідність із сучасними міжнародними стандартами, забезпечити суворе дотримання статей Конвенції.

Стаття 47 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 52 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, що зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та зважаючи на ту обставину, що мати - ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав, а на квартиру накладено заборону на відчуження, внесення змін на вимогу позивача до адресної картки, які фактично виключать реєстрацію ОСОБА_4, негативно вплине на інтереси неповнолітнього.

Крім того, жодних підстав для виключення з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 немає.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За змістом статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - ОСОБА_7 у задоволенні адміністративного позову до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.