Справа № 820/399/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 березня 2016 р. № 820/399/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Соляник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, головного управління Національної поліції в Харківської області, про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати наказ начальника ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 604 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ згідно з п.9 та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та на підставі ст. 64 п. "г" "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» у зв'язку із скороченням штату, - незаконним.

- зобов'язати ГУ МВС України в Харківській області негайно поновити ОСОБА_3 в ГУ МВС України в Харківській області - на посаді слідчого Вовчанського районного відділу ГУ МВС України в Харківській області, про що зробити відповідний запис у трудовій книжці.

- зобов'язати ГУ МВС України в Харківській області, як державний орган виконавчої влади, вчинити дії з обов'язкового працевлаштування ОСОБА_3 в структурі Міністерства внутрішніх справ України.

- зобов'язати головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_3 від 02.11.2015 з приводу зарахування її кандидатом на службу в головному управлінні Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 26.06.2013 року проходила службу в органах внутрішніх справ. В період з 04.05.2015 по 08.03.2018 позивачу наказом від 22.05.2015 року надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку. Наказом від 06.11.2015 року № 604 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів. Позивач вказала, що вона, знаходячись у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, була незаконно та необґрунтовано звільнена у зв'язку із скороченням штату, тому вважає, що головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області порушені її трудові права та свободи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги та доводи заявленого позову, просив його задовольнити.

Представник відповідачів - головного управління МВС України в Харківській області та головного управління Національної поліції в Харківській області Соляник І.В., проти позову заперечувала. У письмових запереченнях на позов (а.с. 40) вказала, що позивач дійсно проходила службу на посаді слідчого СВ Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області з 26.06.2013. До ГУМВС України в Харківській області щодо вирішення питання про проходження служби з рапортом позивач не зверталась, що підтверджується довідкою за підписом начальника підполковника поліції Зіненко І.А.. Крім того пояснила, що 07.11.2015 набув чинності Закон України "Про Національну поліцію", прикінцевими та перехідними положеннями якого передбачено припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією, а на території України створена Національна поліція України добір до якої здійснюється на конкурсній основі та не передбачає автоматичне зарахування колишніх працівників міліції. Зазначений правоохоронний орган державної влади за своїм юридичними статусом не є правонаступником органів внутрішніх справ, а внаслідок цього не може перебирати на себе їх права та обов'язки. За таких підстав, представник відповідача Соляник І.В. стверджувала, що дії відповідача по виданню спірного наказу є цілком правомірними та обґрунтованими, і тому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Поряд із цим, частиною 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи з позовною заявою про визнання протиправними та скасування наказу відповідача від 06.11.2015 за № 604 о/с позивач звернулась до суду 02 лютого 2016 року, тобто з пропуском передбаченого частиною третьою статті 99 КАС України строку.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з оскаржуваним наказом про своє звільнення з ОВС вона ознайомилась лише 05.01.2016 року, отримавши копію витягу з цього наказу (а.с. 14).

Такі доводи суд вважає обґрунтованими, оскільки доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції відповідач не надав. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем ОСОБА_5 строку звернення до адміністративного суду поважними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правову основу служби в органах внутрішніх справ становлять Конституція України, закони та інші нормативно - правові акти, у тому числі нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, акти органів місцевого самоврядування, прийняті у межах їх повноважень, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Звільнення зі служби працівників ОВС повинно здійснюватись лише на підставах, передбачених законом, під якими вбачаються такі життєві обставини, що законодавчо визначаються як юридичні факти для припинення служби. Звільнення може здійснюватись виключно з дотриманням певних процедурних вимог, що мають різний зміст за кожною підставою звільнення. Недотримання цих вимог розцінюється як незаконне звільнення з відновленням особи на службі в ОВС на колишній посаді.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_3, реалізувала своє право на працю не шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві, установі, організації або з фізичною особою, а вільно обрав саме проходження служби в органах внутрішніх справ, яка має свої особливості.

З трудової книжки ОСОБА_3, судом встановлено, що остання з 26.06.2013 року прийнята на службу в органи внутрішніх справ наказом № 222 о/с (а.с. 15).

З пояснень представника відповідачів, встановлено, що наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388,скорочено всі посади у ГУМВС України в Харківській області.

Наказом від 20.05.2015 № 221 о/с лейтенанту міліції ОСОБА_3 /М-235087/, з 04.05.2015 до 08.03.2018 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку (а.с. 13).

Наказом начальника ГУМВС України в Харківській області від 06.11,2015 за № 604 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_3 лейтенанта міліції, слідчого СВ Вовчанського РВ ГУ звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів (а.с.14).

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114.

Отже, правовідносини з приводу проходження позивачем служби унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

Приписами п. п. "є" п. 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням відпустки. Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 17 Положення №114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Згідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10.12.1971 року останній регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

На момент видання спірного наказу - 06.11.2015 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку.

Приписами п.п. "г" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, перебуває у стані припинення з 06.11.2015 та на момент розгляду справи, не ліквідоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 2 статті 104 Цивільного Кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 3 ст. 105 Цивільного Кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Суд зверає увагу, що головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області є органом міністерства внутрішніх справ України. Дані функції після ліквідації управління будуть виконувати інші підрозділи Міністерства внутрішніх справ України.

А тому, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, якими в даному випадку є головне управління Національної поліції в Харківській області, і саме Міністерство внутрішніх справ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для скасування наказу та поновлення позивача на посаді .

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідачем не надано суду доказів правомірності свого рішення.

Враховуючи, що наказ від 06 листопада 2015 року №604 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання наказу начальника ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 604 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ згідно з п.9 та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та на підставі ст. 64 п. "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» у зв'язку із скороченням штату, - незаконним та зобов'язання ГУ МВС України в Харківській області негайно поновити ОСОБА_3 в ГУ МВС України в Харківській області - на посаді слідчого Вовчанського районного відділу ГУ МВС України в Харківській області, про що зробити відповідний запис у трудовій книжці.

Також, згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання ГУ МВС України в Харківській області, як державний орган виконавчої влади, вчинити дії з обов'язкового працевлаштування ОСОБА_3 в структурі Міністерства внутрішніх справ України та зобов'язання головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_3 від 02.11.2015 з приводу зарахування її кандидатом на службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, суд зазначає, що дані вимоги задоволенню не підлягає, оскільки призначення на посаду у реорганізованому відділенні передбачає певну процедуру без проведення якої таке переведення є неможливим. Поряд із цим суд звертає увагу, що лейтенант міліції ОСОБА_3, не зверталась в управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Харківській області з проханням подальшого проходження служби до ГУМВС, а тому, суд в діях відповідача, Головного управління МВС України в Харківській області не вбачає протиправності.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з оскаржуваним наказом про своє звільнення з ОВС вона ознайомилась лише 05.01.2016 року, отримавши копію витягу з цього наказу (а.с. 14).

Такі доводи суд вважає обґрунтованими, оскільки доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції відповідач не надав. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем ОСОБА_5 строку звернення до адміністративного суду поважними.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання наказ начальника ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 604 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ згідно з п.9 та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та на підставі ст. 64 п. "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» у зв'язку із скороченням штату, - незаконним та зобов'язання ГУ МВС України в Харківській області негайно поновити ОСОБА_3 в ГУ МВС України в Харківській області - на посаді слідчого Вовчанського районного відділу ГУ МВС України в Харківській області, про що зробити відповідний запис у трудовій книжці. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст.ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківської області, про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати наказ начальника ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 604 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ згідно з п.9 та п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та на підставі ст. 64 п. "г""Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» у зв'язку із скороченням штату, - незаконним.

Зобов'язати ГУ МВС України в Харківській області поновити ОСОБА_3 в ГУ МВС України в Харківській області - на посаді слідчого Вовчанського районного відділу ГУ МВС України в Харківській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04 квітня 2016 року.

Суддя О.М. Тітов