Справа № 826/20217/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2016 року № 826/20217/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів: Іщука І.О., Шулежка В.П. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомБучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області
до третя особаМіністерства аграрної політики та продовольства України Державне підприємство «Ковалівський спиртовий завод»
простягнення заборгованості у розмірі 3 880 240,86грн.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Бучацька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області звернулась з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод» про стягнення податкової заборгованості в розмірі 3 880 240,86грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за ДП «Ковалівський спиртовий завод» обліковується податкова заборгованість у розмірі 3 880 240,86грн., проте вжиті позивачем заходи з погашення податкового боргу не призвели до погашення податкового боргу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що в межах компетенції Міністерством вживаються всі можливі заходи з погашення податкового боргу. Крім того, відповідач вважає, що позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття податковим органом вичерпного переліку дій, визначених законодавством щодо порядку встановлення та стягнення податкового боргу з ДП «Ковалівський спиртовий завод».

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Ковалівський спиртовий завод» () зареєстроване як юридична особа та взяте на облік в Бучацькій ОДПІ як платник податків.

Станом на момент подання адміністративного позову за ДП «Ковалівський спиртовий завод» рахується податковий борг у розмірі 3 880 240,86грн., який складається з:

- податок на доходи фізичних осіб - 203192,83грн.;

- податок на прибуток підприємств - 361953,40грн.;

- акцизний збір (спирт) - 41122,67грн.;

- акцизний збір (лікеро-горілчана продукція) - 3259612,32грн.;

- комунальний податок - 4223,54грн;

- плата за патент - 1280грн.;

- штрафні санкції - 8856,10грн.

Податкова заборгованість ДП «Ковалівський спиртовий завод» у розмірі 3 880 240,86грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою контролюючого органу; корінцями податкової вимоги, особою карткою платника податків та є узгодженою у розмінні ПК України.

Так з метою погашення наявного податкового боргу третій особі надіслано податкову вимогу №1/88 від 12.09.2003р. та №2/96 від 20.10.2003р.

Бучацька ОДПІ зверталась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ДП «Ковалівський спиртовий завод» про стягнення податкової заборгованості.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.03.2012р. у справі №2а-1970/565/12, позов задоволено, стягнуто з ДП «Ковалівський спиртовий завод» суму податкової заборгованості та видано виконавчий лист.

Листами від 19.08.2015р. №2040 та №2041 позивач звернувся до відповідача в якому просив повідомити про перспективи погашення податкового боргу ДП «Ковалівський спиртовий завод».

Листом №37-27-3-15/16314 від 05.10.2015р. Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило, що у Державному бюджеті України на 2015 рік не передбачено видатків для здійснення заходів, визначених п. 96.2.1, 96.2.2 статті 96 ПК України. Кабінетом Міністрів України внесено на розгляд Верховної Ради України проект Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, та деякі питання діяльності об'єктів, що виключаються з такого переліку» та «Про внесення змін до деяких законів України щодо об'єктів агропромислового комплексу». Зазначеними проектами законів передбачено виключення з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, ряду державних підприємств, які належать до сфери управління Мінагрополітики України, як таких, що не підпадають під критерії заборонених до приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», у тому числі ДП «Ковалівський спиртовий завод».

У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу ДП «Ковалівський спиртовий завод» у розмірі 3 880 240,86грн. з відповідача, посилаючись на положення ст. 96 Податкового кодексу України, оскільки відповідно до положень Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" ДП «Ковалівський спиртовий завод» включено до цього переліку та належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Положеннями п. 89.3 ст. 89 цього Кодексу визначено, що до акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до положень ст. 95 Податкового кодексу України Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Водночас особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації визначені в ст. 96 ПК України.

Так, п. 96.2 ст. 96 ПК України передбачено, що у разі, якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 96.3 тієї ж статті Податкового кодексу України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

У взаємозв'язку з наведеним, слід також зазначити, що Податковим кодексом України визначено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.

Згідно із цією нормою порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Наказом Фонду державного майна України від 29 грудня 2010 року № 1954, зареєстрованим в Мінюсті України 24 січня 2011 р. за № 109/18847 затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства (далі по тексту - Положення № 1954), яким передбачено складання підприємством та затвердження органом, уповноваженим управляти державним майном, переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, за загальними правилами, викладеними у пункту 87.5. та 95.22 Податкового кодексу України, у разі, якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.

Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.

Відтак, для цілей звернення податкового органу до Міністерства з поданням та стягнення з нього сум податкового боргу, податковий орган має довести вжиття ним всіх вичерпних заходів щодо погашення ДП «Ковалівський спиртовий завод» податкового боргу, а також дотримання всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до Міністерства та звернення з позовом до нього.

Зокрема, для цілей стягнення боргу ДП «Ковалівський спиртовий завод» з відповідача позивач має, крім іншого, довести: відсутність у підприємства майна, яке, в контексті положень пункту 96.2 Податкового кодексу України та приписів Положення № 1954, може бути джерелом погашення податкового боргу та яке не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або ж, у разі ж наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу; відсутність у підприємства, в контексті положень пункту 87.5 та 95.22 Податкового кодексу України, додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.

В даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, на виконання вимог п. 96.2. ПК України та у встановлений вище строк Міністерством надано відповідь ОДПІ та зазначена відповідь не містить відмови у задоволенні вимог ОДПІ.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 672 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості" (надалі - Постанова № 672), зокрема, постановлено погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики щодо реорганізації державних підприємств і об'єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики, згідно з додатками 1 і 2 шляхом приєднання до Державного підприємства "Укрспирт" та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства "Укрспирт" (п. 2 Постанови № 672).

Додатком 1 до Постанови № 672 визначено перелік державних підприємств і об'єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики і підлягають реорганізації шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, серед яких зазначено Державне підприємство "Ковалівський спиртовий завод".

У відповідності до ч. 1 ст. 59 Господарського кодексу України припинення суб'єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Згідно норм ч. 1 і 2 ст. 104 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Нормами ст. 109 цього Кодексу встановлено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням.

З контексту норм Цивільного кодексу України слідує, що припинення юридичної особи здійснюється в результаті ліквідації або реорганізації, яка може здійснюватись шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення, у той час, як виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб, при цьому припинення юридичної особи з якої був здійснений виділ не відбувається та вона несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу, як і остання за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до неї.

Крім того, порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків або передачі цілісного майнового комплексу державного чи комунального підприємства в оренду чи концесію, визначені положеннями ст. 98 ПК України.

Зокрема, згідно з пп. 98.2.2 п. 98.2 ст. 98 ПК України, якщо реорганізація здійснюється шляхом об'єднання двох або більше платників податків в одного платника податків з ліквідацією платників податків, що об'єдналися, об'єднаний платник податків набуває усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу всіх платників податків, що об'єдналися.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності обставин та підстав, які б зумовлювали можливість задоволення позову, а відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, податковим органом не доведена правомірність та обґрунтованість доводів позовної заяви з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Конотопській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Сумській області відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко