Справа № 804/15483/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що для оскарження податкового повідомлення-рішення необхідно ознайомитися з актом перевірки, на підставі якого приймалось податкове повідомлення-рішення, оскільки саме в Акті №0146/04/36/2100/НОМЕР_2 від 03.04.2015 року викладена інформація щодо можливих виявлених порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства. Зважаючи на необхідність ознайомлення з висновками, які містяться в Акті № 0146/04/36/2100/НОМЕР_2 від 03.04.2015 року, ОСОБА_1, було направлено лист до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.07.2015 року з вимогою надати Акт перевірки № 0146/04/36/2100/НОМЕР_2 від 03.04.2015 року. Однак, зазначеного акту позивач не отримала, оскільки, на думку позивача, ГУ ДФС у Дніпропетровській області проігнорувало податкове законодавство в частині надання платнику податків акту для ознайомлення. У зв'язку з чим, позивач вважає податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте всупереч законодавству, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
01.12.2015 року та 01.02.2016 року представником відповідача до канцелярії суду надано заперечення та додаткові заперечення, в яких, з посиланням на норми п. 86.5 ст. 86 ПКУ та п.58.3 ст. 58 ПКУ, зазначено, що ДПІ у Жовтневому районі на законних підставах провели перевірку ФОП та встановили порушення згідно чинного законодавства, та, як наслідок, під час прийняття оскаржуваного рішення ДПІ діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
У судовому засіданні 03 лютого 2016 року представники сторін щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечували, у зв'язку з чим, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, з урахуванням вимог ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що працівниками ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено перевірку господарської одиниці (торгівельний павільйон роздрібної торгівлі), розташований за адресою: АДРЕСА_2, щодо дотримання норм законодавства з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійснені оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.
- ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - Закон № 481) в частині торгівлі алкогольними напоями без отримання ліцензії;
- ст. 11-1 Закону № 481 максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби встановлена виробником або імпортером.
Перевірка здійснена в присутності представника позивача ОСОБА_2, який відмовився від підпису в акті перевірки, про що складений акт про відмову від підписання акту перевірки. Зауваження до акту перевірки надано не було.
У зв'язку із відмовою довіреної особи громадянина ОСОБА_3 від підписання акту фактичної перевірки, додатково був складений акт від 03.04.2015 року за № 0146/04/36/2100/НОМЕР_2 щодо неможливості вручення та підписання акта фактичної перевірки.
Листом від 06.04.2015 року вих. № 2852/10/04-36-02-29 акт фактичної перевірки відправлено поштою за місцем проживання позивача з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1.
Станом на 07.05.2015 року з поштової служби надійшло повідомлення про вручення з відміткою про невручення акта фактичної перевірки.
Вважаючи податкове повідомлення - рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області протиправним, позивач звернулась з позовом до суду за захистом порушеного права.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК Украни), податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Відповідно, до п. 191.1.14 п. 191. п1 ст. 191 ПК Украни, контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Згідно із п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК Украни, контролюючими є податкові органами - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.
Статтею 62 ПК Украни встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
ДПІ у Жовтневому районі є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та аналогічним вимогам статей 20 та 21 Кодексу. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.
Згідно із п.п. 80.2.7 п. 80.2. та п. 80.1 ст. 80 ПК Украни, передбачений порядок проведення фактичних перевірок.
Відповідно до п. 80.1. ст.80 ПК Украни, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, а саме у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.п.80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК Украни).
Відповідно до п. 80.7 ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Посадові особи органу ДФС мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених Податковим кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, встановлених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу ДПС, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (П.І.Б. фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу ДПС або його заступника, скріпленого печаткою органу ДПС;
- копії наказу про проведення перевірки;
- службового посвідчення осіб, зазначених у направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених Податковим кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, оформлених з порушенням вимог, встановлених п. 81.1 ст. 81 цього Кодексу, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу ДФС до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Слід зазначити, що непред'явлення платникові податковим органом направлення на проведення перевірки, як того вимагає пункт 81.1 статті 81 ПКУ, у разі фактичного допуску платником посадових осіб органу доходів і зборів до цієї перевірки, також не матиме правового значення для оцінки правомірності призначення та проведення відповідної перевірки.
Перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проводилась на підставі п. 80.2.5. п. 20.2 ст. 80 ПК Украни, а саме, отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення контролюючим органом її прав на отримання примірнику акту перевірки, оскільки з матеріалів справи, а саме, листа від 06.04.2015 року (вих. № 2852/10/04-36-02-29) про направлення акту перевірки вбачається, що податковим органом було надіслано ФОП ОСОБА_1 другий примірник акту перевірки від 03.04.2015 року на адресу: АДРЕСА_1. Проте, Акт перевірки був повернутий на адресу контролюючого органу, у зв'язку із неврученням, що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.
Суд зазначає, що відповідно до п. 86.5 ст. 86 ПК Украни, у разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі яка здійснювала розрахункові операції з будь яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку. Визначеною статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
Згідно із п. 58.3, ст. 58 ПК Украни, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення- рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Відповідно до ч. 1 ст. 11-1 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481), встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.
Під час судового засідання 21 січня 2016 року позивач звернув увагу на той факт, що тютюнові вироби ФОП купував у посередника, за ціною встановленою ним же.
Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що в Законі № 481 таке поняття як посередник відсутнє, як само і ціна, встановлена посередником, не відповідає вимогам закону.
Так, згідно із ч. 2 ст. 11-1 Закону № 481 максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.
Таким чином, твердження позивача про те, що ФОП мала право реалізовувати тютюнові вироби на підставі цін посередника є незаконними та безпідставними.
Щодо твердження позивача про те, що слабоалкогольний напій «Рево» не є алкогольним, суд зазначає, що відповідно абз. 7 ст. 1 Закону № 481 алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;
Слабоалкогольні напої - алкогольні напої з вмістом етилового спирту від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць та екстрактивних речовин не більш як 14,0 г на 100 см3, виготовлені на основі водно-спиртової суміші з використанням інгредієнтів, напівфабрикатів та консервантів, насичені чи ненасичені діоксидом вуглецю. ( абз. 8 ст.1 Закону №481).
Відповідно до частини 12 ст.15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Таким чином, позивач не мав права займатись роздрібною торгівлею алкогольними напоями, без наявності відповідної ліцензії.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та нормативними актами України, тому, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, у зв'язку із чим, не підлягають задоволенню.
Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, передбачених ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки рішення ухвалено не на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський