Справа № 347/2088/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р. Справа № 347/2088/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.

за участю секретаря Куриша Р.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Жмендака В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації про визнання нечинним наказу про звільнення з державної служби, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2015 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся в Косівський районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання нечинним і скасування наказу за №16-К від 29.09.2015 про його звільнення з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

28.10.2015 ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області відкрито провадження за даним позовом, а справу призначено до судового розгляду.

03.12.2015 ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 дану адміністративну справу передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

04.03.2016 дана адміністративна справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та ухвалою призначена до судового розгляду.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним наказом відповідача його протиправно та безпідставно звільнено з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України. Протиправність свого звільнення мотивує тим, що необґрунтованою підставою такого звільнення слугував факт його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 кодексу України про адміністративні правопорушення, при цьому вказує, що суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, за вчинення якого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності він був при зайнятті попередньої посади голови Косівської районної державної адміністрації, і будь-яких порушень на посаді, з якої його було звільнено не допускав, також він не позбавлений права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, діяння за вчинення якого позивача притягнено до відповідальності втратило будь-яку суспільну небезпеку, він перестав бути особою, займана посада якої надає можливість вчинити адміністративні правопорушення, жодні негативні наслідки не настали. Крім того, вказав на недопустимість його звільнення на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України, оскільки вказана норма встановлює заходи стягнення за порушення трудової дисципліни і не визначає підстав для звільнення, а тому не може бути застосована як підстава для розірвання трудового договору, а також зазначення такої підстави звільнення є перешкодою для подальшого працевлаштування.

Позивач та його представник заявлений позов підтримали в повному обсязі із зазначених в ньому підстав, крім того, суду пояснили, що позивач жодного діяння, передбаченого частиною 1 статті 172-7 кодексу України про адміністративні правопорушення не вчиняв, будь-якої вигоди не набув, його притягнуто до дисциплінарної відповідальності і звільнено виключно з політичних мотивів, будь-яких порушень закону позивач під час виконання обов'язків за посадою, з якої його звільнено не допускав.

Відповідач позову не визнав, направив письмові заперечення проти заявлених вимог мотивоване тим, що позивачем вчинено корупційне правопорушення, яким порушено вимоги статті 13-1 Закону України «Про державну службу», статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», і яке пов'язане з фактом призначення позивача на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації, позивача за вказаним фактом притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а у зв'язку з тим, що до нього не застосовано покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, він у відповідності до статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності. Оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено із займаної посади.

Представник відповідача проти позову заперечив, з мотивів викладених в запереченні проти заявлених вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши докази суд встановив наступне.

Позивач 01.07.2005 прийняв присягу державного службовця та перебував на державній службі і працював в Косівській районній державній адміністрації на різних посадах. Наказом за №11-к від 02.04.2012 позивач призначений на посаду завідувача сектору промисловості, підприємництва та житлово-комунального господарства управління економіки Косівської районної державної адміністрації (а.с. 7-8, 108-110).

Розпорядженням Президента України за №704/2014-рп від 23.04.2014 позивач призначений на посаду голови Косівської районної державної адміністрації.

23.12.2014 розпорядженням Президента України за №1302/2014-рп звільнений з посади голови Косівської районної державної адміністрації.

25.12.2014 позивачем, як головою Косівської районної державної адміністрації винесено розпорядження за №122-к «Про припинення роботи голови районної державної адміністрації ОСОБА_1.», яким позивач припинив роботу на посаді голови Косівської районної державної адміністрації з 25.12.2014, звільнений з посади голови Косівської районної державної адміністрації згідно пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України з 25.12.2014 в порядку переведення на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, туризму і торгівлі районної державної адміністрації.

26.12.2014 наказом за №34-к заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації позивач призначений на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації в порядку переведення з посади голови Косівської районної державної адміністрації.

14.07.2015 постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області в справі про адміністративне правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень (а.с.27-31).

Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугував висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягало в тому, що позивач всупереч вимог статті 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», усвідомлюючи про виникнення у нього реального конфлікту інтересів, 25.12.2014 не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив керівництво Івано-Франківської обласної державної адміністрації - своїх безпосередніх керівників про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення про його переведення на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації, тобто позивач, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачений підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», порушив вимоги щодо повідомлення про конфлікт інтересів, вчинив адміністративне корупційне правопорушення.

29.09.2015 оскаржуваним наказом за №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.» звільнено позивача з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації з 29.09.2015 відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України (а.с.11).

В судовому засіданні встановлено, що підставою проведеного звільнення позивача є його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення є обставиною з якою власник або уповноважений ним орган пов'язували звільнення позивача, ця обставина стала підставою для такого звільнення, тобто оскаржуване звільнення позивача з державної служби є правовим наслідком дій особи, щодо якої ухвалена постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також частиною 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В силу дії вказаних норм Кодексу адміністративного судочинства України та, у зв'язку із набранням законної сили постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2015 та постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.08.2015 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню обставини вчиненого позивачем корупційного адміністративного правопорушення.

Одночасно з цим, при розгляді даної адміністративної справи для суду є обов'язковими висновки Косівського районного суду Івано-Франківської області та Апеляційного суду Івано-Франківської області про вчинення позивачем діяння, яке виразилося у неповідомленні ним безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» та винності позивача у вчиненні цього діяння.

У зв'язку з наведеним, судом при розгляді даної адміністративної справи не могла бути здійснена правова оцінка дій позивача, за вчинення яких його притягнуто до адміністративної відповідальності та наявності чи відсутності в них складу адміністративного правопорушення, також не могло піддаватися аналізу вчинене адміністративне правопорушення, а тому доводи позивача та його представника про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення перевірці судом на відповідність фактичним обставинам не підлягають.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги про протиправність наказу про звільнення позивача з державної служби, суд виходить з наступного.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначає Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 із змінами та доповненнями (далі по тексту Закон України «Про державну службу»), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин і підлягає застосуванню до них.

Розділом ІІІ вказаного Закону України «Про державну службу» визначений правовий статус державних службовців державних органів та їх апарату.

Стаття 16-1 розділу ІІІ Закону України «Про державну службу» регулює питання запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, якою передбачено, що державні службовці зобов'язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Як зазначалося судом вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягало у неповідомленні ним безпосереднього керівника у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (а.с. 28).

Вчинення діяння, передбаченого вказаною нормою Кодексу України про адміністративні правопорушення належить до адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією та встановлює відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Тобто, недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України «Про державну службу» є складом діяння, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2015, залишеною в силі постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.08.2015, які є обов'язковими для суду при розгляді даної адміністративної справи в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як наслідок, недотримання позивачем пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України «Про державну службу» є щодо позивача обставиною, встановленою судовим рішенням про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке набрало законної сили.

Відповідач приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення позивача, виходив з того, що у відповідності до частини 2 статті 65 Закону України «Про запобігання і протидію корупції» позивач, як особа яка вчинила корупційне правопорушення, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку та підлягає звільненню із займаної посади на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України.

Однак, така кваліфікації наказом за №16-к від 29.09.2015 обставин, які стали підставою звільнення позивача є неправильною, оскільки стаття 147 Кодексу законів про працю України, як вірно зазначив позивач та його представник, встановлює види стягнень у вигляді догани та звільнення за порушення трудової дисципліни та не встановлює підстав для звільнення працівника.

Також, недотримання позивачем пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України «Про державну службу» не утворюють складу дисциплінарного проступку, пов'язаного із порушенням трудової дисципліни.

Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 9 частини 1 якої до таких підстав віднесено підстави, передбачені іншими законами.

Розділ VI Закону України «Про державну службу» регулює питання припинення державної служби, стаття 30 якого встановлює підстави припинення державної служби та встановлює крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України спеціальні підстави припинення державної служби.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України державна служба припиняється у разі недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону.

Як наслідок, недотримання позивачем пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України «Про державну службу», що допущено внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2015 є підставою для припинення державної служби та звільнення позивача з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації з 29 вересня 2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, обставинам, які стали підставою звільнення позивача, в наказі відповідача за №16-к від 29.09.2015 «Про звільнення ОСОБА_1.» дана неправильна юридична кваліфікація, а формулювання причин звільнення підлягають зміні з приведенням оскаржуваного наказу у відповідність з чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством про працю.

Враховуючи викладене, слід змінити в наказі за №16-к від 29.09.2015 формулювання звільнення ОСОБА_1 на «Звільнити ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму райдержадміністрації з 29 вересня 2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16.12.1993) відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (підстави, передбачені іншими Законами)».

Доводи позивача та його представника про неправильність зазначення в оскаржуваному наказі причин звільнення позивача є підставою для зміни формулювання звільнення позивача, однак не обґрунтовують заявлених вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.

Також твердження позивача про відсутність повноважень у виконуючого обов'язки заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації ОСОБА_5, на видання оскаржуваного наказу за №16-к від 29.09.2015 заявлених вимог не обґрунтовує, оскільки виконання обов'язків заступника начальника вказаного управління покладено на зазначену особу відповідним розпорядчим документом на час відпустки особи, яка займає вказану посаду. До повноважень заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації віднесено виконання обов'язків керівника управління та повноваження підписувати документи управління за відсутності керівника (а.с.46-48).

Твердження представника позивача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом про його звільнення з державної служби за межами строків притягнення до такої дисциплінарної відповідальності також заявлених вимог не обґрунтовує. Оскільки, позивач, у відповідності з чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством про працю підлягав звільненню на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із недотриманням ним пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України «Про державну службу», що не утворює складу дисциплінарного проступку і, відповідно, строки застосування дисциплінарного стягнення на вказані відносини не поширюються.

Крім того, судом встановлено, що неправильне формулювання наказом за №16-к від 29.09.2015 причин звільнення позивача перешкоджало його працевлаштуванню (а.с. 101).

Оскільки, згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України оплаті підлягає вимушений прогул, в тому числі, коли з вини власника або уповноваженого ним органу неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Як наслідок, вимушений прогул позивача з моменту звільнення підлягає оплаті, шляхом стягнення з Управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації на користь позивача середнього заробітку за час такого вимушеного прогулу.

Перебіг строку вимушеного прогулу позивача розпочинається з 29.09.2015. Середньоденний заробіток позивача, розрахованого згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 за відомостями про заробітну плату згідно довідки за №5 від 05.10.2015 (а.с.205) складає 170 гривень. На час розгляду справи строк вимушеного прогулу позивача складає 128 днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 29.09.2015 до 25.03.2015, який підлягають стягненню на користь позивача складає (170 х 128) 21 760 гривень.

Враховуючи вищевикладене заявлений позов підлягає до задоволення частково.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити в наказі за №16-к від 29.09.2015 формулювання звільнення ОСОБА_1 на «Звільнити ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму райдержадміністрації з 29 вересня 2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16.12.1993) відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (підстави, передбачені іншими Законами)».

Стягнути з Управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації (майдан незалежності, 11, м.Косів, Івано-Франківська область) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.09.2015 до 25.03.2016 в розмірі 21 760 (двадцять одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 08.04.2016 року.