Справа № 808/659/15
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/659/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді – Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі № 808/659/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларантом при митному оформленні товару надано контролюючому органу всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей у документах є безпідставними. Позивач зазначав, що в оскаржуваних рішеннях відповідача міститься висновок про неподання декларантом у повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість товару, проте які саме документи не були подані декларантом і які відомості про митну вартість товарів залишились неповними та недостовірними, митний орган не зазначив.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями Запорізька митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи контроль за правильністю визначення митної вартості задекларованого товару, посадовою особою Запорізької митниці на адресу позивача 31.07.2014 року направлено електронне повідомлення, в якому зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки виявлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товарів згідно частини 1 ст. 55 Митного кодексу України та п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України. Згідно вимог ст. 53 Митного кодексу України орган Міністерства доходів і зборів дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності: 1) відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, (якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, до митного оформлення одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують митну вартість, зокрема страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування). Заявлений до митного оформлення товар переміщується відповідно до умов Інкотермс «СІF – UA Одеса».

До митного оформлення жодного документа, що містить відомості про вартість страхування заявленого товару не надано; 2) згідно умов контракту № 81S/2013Р від 11.10.13 року передбачено надання декларації виробника. Зазначений документ до митного оформлення не надано. Згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, серед яких є контактна інформація про продавця, але в наданому прайс-листі зазначена інформація відсутня; Висновок ТПП від 28.07.2014 року № ОИ-368 не містить інформації щодо основних товарних характеристик оцінюваного товару, а саме: вміст або відсутність харчових приправ та добавок, що свідчить про необ'єктивний аналіз цін на товар.

У повідомленні відповідача від 31.07.2014 року вказано про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення: 1) виписку з бухгалтерської документації, 2) каталоги виробника товару, 3) інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта. Позивач 06.08.2014 року надав відповідачу витребувані додаткові документи, а саме: каталог; Лист постачальника від 25.06.2014 року з поясненнями про склад бухгалтерської документації постачальника, з доданням внутрішніх накладних; лист постачальника від 04.30.2014 року з поясненнями щодо інших розбіжностей; лист від 04.08.2014 року № 06/02-1490 з поясненнями від позивача та зазначив, що інші документи подаватися не будуть.

Оформлення товару (задекларованого 30.07.2014 року за МД-2 № 112050000/2014/ 017538) здійснено ТОВ «КЛІОН» з урахуванням рішення про коригування заявленої митної вартості товару № 112050000/2014/000297/1 від 06.08.2014 року і випущено відповідачем у вільний обіг вже за МД-2 № 112050000/2014/018051 від 06.08.2014 року під гарантію.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. В той же час, такі повноваження митним органом мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що митний орган має право витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом. Оскільки на виконання вимоги контролюючого органу від 31.07.2014 року та на усунення розбіжностей, які були виявлені митним органом, декларантом надані усі необхідні документи та пояснення та у повному обсязі виконані вимоги митниці щодо подання додаткових документів та висновків щодо ціни товару, а посилання відповідача на те, що експертний висновок Запорізької ТПП від 28.07.2014 року № ОИ-368 не містить інформації щодо основних товарних характеристик оцінюваного товару, а саме вміст або відсутність харчових приправ та добавок, не доводить причину, з якої до ціни товару, поданого декларантом, повинні враховуватись харчові добавки та приправи, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивачем неправомірно прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та Картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, підставою для застосування інших методів визначення митної вартості товару, ніж перший метод, є обґрунтування неможливості його визначення на підставі поданих декларантом документів під час митного оформлення та відповідних консультацій, проведених у порядку, визначеному Митним кодексом України. При цьому за відсутності обґрунтування відповідачем неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, висновок про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості (на підставі п.п. «б», п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) прийнято не у спосіб, що передбачений Конституцією та статтями 54, 55, 57 Митного кодексу України.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судами першої та апеляційної інстанцій, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі № 808/659/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 – 239-1 КАС України.