Справа № 819/95/16
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/95/16

06 квітня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловському Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерство внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління національної поліціїУкраїни в Тернопільській області про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновити ОСОБА_1 на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУНП в Тернопільській області 10 000 гривень завданої моральної шкоди.

22.02.2016 року судом винесено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до МВС України за клопотанням позивача про відмову від позову в частині позовних вимог до МВС України.

22.02.2016 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в якій просив визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області за фактом втрати заяви, поданої ним про виявлення бажання працювати в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області, визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ, поновити його на роботі, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну, вищу або нижчу посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 24 листопада 2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, його загальний стаж роботи в правоохоронних органах складає більше 15 років.

Маючи бажання проходити службу у Національній поліції України, за вказівкою інспектора з кадрового забезпечення Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області капітана міліції ОСОБА_3, позивач 04 листопада 2015 року написав заяву про бажання працювати в органах Національної поліції України на посаді інспектора поліції, після чого разом з іншими працівниками подав вказану заяву капітану міліції ОСОБА_3

В подальшому з 07.11.2015 року позивач, як майор поліції з 08 год. 15 хв. до 18 год. 30 хв. виконував свої функціональні обов'язки в приміщенні Монастириського відділення національної поліції, при цьому знаходився у форменному одязі. 08.11.2015 р. за вказівкою оперативного чергового - помічника начальника Монастириського РВ УМВСУ його викликали на службу для вирішення кадрових питань, де він перебував цілий день. 09.11.2015 р. знаходився на робочому місці в приміщенні Монастириського відділення національної поліції і у нього виник конфлікт з начальником Монастириського відділення національної поліції майором поліції ОСОБА_4, який вимагав у нього бензин для службових потреб, оскільки позивач відмовився виконувати його вказівки останній повідомив, що позивач у поліції працювати не буде.

10.11.2015 року за повідомленням оперативного чергового позивача направлено у відділ кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області, для вирішення кадрових питань. Там його було ознайомлено з наказом № 323 о/с від 06.11.2015 року, відповідно до якого його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. При отриманні трудової книжки та підписанні обхідного листка на прохання працівника кадрової служби поставив дату 06.11.2015 року, жодних скарг з приводу звільнення та неприйняття до поліції не заявляв.

ОСОБА_1 не погоджується з вищезгаданим наказом про звільнення, вважає, що фактичною причиною звільнення стали неприязні стосунки із начальником Монастириського відділення ГУНП в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_4, а також не було враховано поданий ним рапорт, в якому останній відповідно до пунктів 8 та 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" підтвердив свою згоду на призначення його на посаду, що заміщується поліцейськими.

При цьому позивач зазначив, що оскільки УМВС України в Тернопільській області перебуває в стані припинення, то вирішення питання призначення на посаду слід покласти на ГУНП в Тернопільській області, яке, на думку позивача, є правонаступником прав та обов'язків УМВС України в Тернопільській області.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 22.02.2016 року, просили його задовольнити повністю.

Представник відповідачів УМВС України в Тернопільській області та ГУНП в Тернопільській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

З наданих представником відповідача пояснень вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу УМВС України в Тернопільській області. Працівників, у тому числі позивача, які не подали рапорти та не виявили бажання проходити службу в ГУНП в Тернопільській області, було звільнено через скорочення штатів на підставі розділу XI Закону України "Про Національну поліцію".

Рапорту позивача про намір проходити службу в поліції УМВС України в Тернопільській області не отримувало, що вбачається з довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області від 03.02.2016 року. Також відповідно до довідки ГУНП в Тернопільській області від 03.02.2016 року заява з проханням прийняття на службу до поліції від позивача не надходила.

В день звільнення 06.11.2015 р. позивач ОСОБА_1 особисто отримав трудову книжку та військовий квиток, здав службове посвідчення, жодних претензій з приводу підстав свого звільнення не заявляв. За таких обставин, відповідач вважає, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Положення про Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 36, територіальні органи поліції, зокрема, ГУНП в Тернопільській області, не є правонаступником УМВС України в Тернопільській області. Позивач не перебував у трудових відносинах з ГУНП в Тернопільській області, жодних рішень ГУНП в Тернопільській області відносно ОСОБА_5 не приймало, а тому позовні вимоги до ГУНП в Тернопільській області безпідставні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши усі обставини та перевіривши їх доказами, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Позивач ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з листопада 2003 року, а на посаді старшого оперуповноваженого КМСД КМ Монастириського РВ. з січня 2014 р.

Згідно наказу УМВС в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року №323 о/с відповідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Як вбачається з висновку про звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 затвердженого головою ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області Богомолом О.М. від 06.11.2015 року, за період служби в органах внутрішніх справ позивач зарекомендував в основному з позитивної сторони. Допускав випадки недбалості, за що 19 разів притягався до дисциплінарної відповідальності та 8 разів заохочувався. У висновку також зазначається, що станом на 06.11.2015 року рапорту щодо подальшого проходження служби в Національній поліції ОСОБА_1 подано не було.

Цей факт також підтверджується довідкою УМВС України в Тернопільській області від 03.02.2016 року.

Крім того, у довідці ГУНП України від 03.02.2016 року № 147/05/2/2016 зазначено, що станом на 07.11.2015 року заяви ОСОБА_1 з проханням прийняття на службу та призначення на відповідну посаду до ГУНП в Тернопільській області не надходило.

Таким чином твердження позивача про те, що 04 листопада 2015 року він написав заяву про бажання працювати в органах Національної поліції на посаді інспектора поліції, після чого разом з іншими працівниками подав вказану заяву капітану міліції ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження ні в судовому засіданні, ні в ході службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни посадовими особами Монастириського відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області та УКЗ ГУНП в області. Як вбачається з висновку від 03.03.2016 року, складеного за результатами вищевказаного службового розслідування.

Суд, під час вивчення особової справи ОСОБА_1 встановив, що відповідна заява на призначення його на посаду в її матеріалах відсутня.

Однак судом встановлено факт виходу позивача на роботу з 08 по 11 листопада 2015 року, а також те, що службове посвідчення ним було здано 11 листопада 2015 р., про що свідчить обхідний лист позивача, що також підтверджує його перебування на службі з 08 по 11 листопада 2015 року, а відтак заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги слід задовольнити частково, перенести дату звільнення позивача з 06 листопада 2015 року на 11 листопада 2015 року та зобов'язати Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 06 по 11 листопада 2015 року.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідачів про те, що посвідчення позивачем здано також 06.11.2015 р., оскільки це спростовано матеріалами справи.

Особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення.

Використання спеціальних звань, відзнак, форми одягу і службового посвідчення працівника міліції особою, яка не є працівником міліції, спричинює її відповідальність за законом.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обов'язок доказування того, що позивача правомірно було звільнено з посади покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку, відповідач у даній справі довів правомірність звільнення позивача з займаної посади.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач ОСОБА_1 був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції лише за їх власним бажанням у спосіб, передбачений пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ.

Враховуючи, що Закон № 580-VIІI було опубліковано 06 серпня 2015 в газеті "Голос України", то відповідно трьохмісячний термін з дня опублікування, протягом якого особи мали подати відповідні рапорти (заяви) про їх бажання проходити службу в поліції закінчився 06 листопада 2015 року.

Судом встановлено, що рапорту ОСОБА_1 про його бажання проходити службу в Національній поліції не надійшло до управління кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області, на яке відповідно до Інструкції з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2015 року № 1276, покладено організацію обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України.

Дані обставини підтверджуються також матеріалами справи та матеріалами службового розслідування.

Зокрема, згідно висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни посадовими особами Монастириського відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. та УКЗ ГУНП в області встановлено, що рапорт ОСОБА_1 про бажання проходити службу не поступали. Відеозаписи камер відеоспостереження в період з 07.11.2015 р. по 10.11.2015 р. в Монастириського відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. не збереглися. Також встановлено, що жодних заяв чи скарг від ОСОБА_1 на момент його звільнення з ОВС та неприйняття на службу до Національної поліції не надходило. Можливостями службового розслідування не вдалось встановити факт втрати або умисного не подання до УКЗ УМВС України в обл. заяви щодо прийняття на службу ОСОБА_1.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції (не доведення такого бажання до відома УМВС України в Тернопільській області), суд дійшов висновку, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області за фактом втрати заяви, поданої ОСОБА_1 про виявлення бажання працювати в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області, визнання незаконним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну, вищу або нижчу посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди, то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправними дій управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та скасування наказу про звільнення, так як судом не встановлено, що звільнення позивача є незаконним.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. Перенести дату звільнення ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року на 11 листопада 2015 року. Зобов'язати Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 06 по 11 листопада 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.