Справа № 826/7760/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7760/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ДПІ в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № та № від 05 листопада 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мікотек» за період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, п. 138.1 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за 2013 рік, на загальну суму 49 406, 00 грн.; п. п. 57.1 ст. 57 та п. 2 підрозділу 4 ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено неможливість включення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 217 289, 60 грн. у 2014 році за операціями з ТОВ «Торговий дім Мікотек»; п. п. 198.1, 198.4, 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у загальному розмірі 95 464, 00 грн., а саме: за грудень 2013 року - 52 006, 00 грн., за січень 2014 року - 17 690, 00 грн. та за лютий 2014 року - 25 768, 00 грн.

На підставі акту перевірки податковим прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 05 листопада 2014 року:

- № , яким ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 119 330, 00 грн., з яких 95 464, 00 грн. за основним платежем та 23 866, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № , яким ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 61 757, 50 грн., з яких 49 406, 00 грн. за основним платежем та 12 351, 50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем в особі науково-впроваджувального центру Українського державного геологорозвідувального інституту (покупець) та ТОВ «Торговий дім «Мікотек» (продавець) укладено ідентичні за своїм змістом договори купівлі-продажу товару і послуг № 29/11/13 від 29 листопада 2013 року та №13/01/02 від 13 січня 2014 року, у відповідності до яких продавець зобов'язується передати у власність покупцеві товар (послугу) у кількості, встановленим попередньою домовленістю, а покупець зобов'язується прийняти цей товар (послугу) і сплатити за нього грошову суму (ціну) згідно з рахунком-фактурою. Склад, кількість, вартість одиниці товару (послуги) та загальна сума угоди визначаються рахунком-фактурою по кожній конкретній поставці.

На підтвердження виконання умов названих договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів купівлі-продажу товару і послуг, рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, прибуткових накладних та накладних на внутрішнє переміщення.

Крім того, на підтвердження повноважень гр. ОСОБА_3 на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Торговий дім «Мікотек» за перевіряємий період надано суду копію договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 11 січня 2010 року, укладену між позивачем та гр. ОСОБА_3

На підставі вищезазначених документів, суд першої інстанції інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем на підтвердження товарності (реальності) перевіряємих фінансово-господарських операцій первинні документи складені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України - платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, усі фінансово-господарські документи від імені ТОВ «Торговий дім «Мікотек» підписував директор та засновник цього товариства - ОСОБА_4

Між тим, відповідно до протоколу допиту свідка від 07 лютого 2014 року ОСОБА_4 повідомив, що непричетний до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності на підприємстві ТОВ «Торговий дім «Мікотек» .

Крім того, згідно до постанови слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві лейтенанта податкової міліції Лихненка А.О. встановлено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 00000142 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, встановлено, що 13 травня 2014 року допитано ОСОБА_4 який визнав, що погодився стати директором за грошову винагороду та до фінансово - господарської діяльності TOB «ТД Мікотек» відношення не мав.

Отже, спірний контрагент не здійснював господарської діяльності, оскільки директор цього спірного контрагента позивача є тільки номінальними, а, отже, податкові накладні та інші первинні документи, якими підтверджується товарність господарських операцій не можуть бути належними доказами реальності вчинення та виконання цих господарських договорів.

Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-42l, в якій встановлено, якщо податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб які заперечують свою участь у створенні та діяльності таких товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними, а виписані податкові накладні не можна вважати належно оформленими документами податкової звітності.

Враховуючи, що документи, укладені між позивачем та спірним контрагентом підписані особою, яка не має відношення до діяльності даного підприємства, а, отже, ці документи колегія суддів не бере до уваги як належний та допустимий доказ по справі на підтвердження дійсності укладених правочинів.

Крім того, відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту та відповідати господарській меті підприємства.

Між тим, як вбачається з акту перевірки TOB «Торговий Дім «Мікотек»» не має будь-яких складських приміщень, транспортних засобів, основних засобів, в тому числі устаткування, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Кількість працюючих на TOB «Торговий Дім «Мікотек»» - І особа.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини свідчать про відсутність реального факту здійснення господарських операцій TOB «Торговий Дім «Мікотек» (код за ) з позивачем у спірний період.

Згідно до ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.