Справа № 826/12834/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Захистбуд»

до

державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позовні вимоги мотивовано тим, що контролюючим органом під час проведення перевірки, за результатами якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, порушено процедуру її проведення, оскільки товариству не було вручено наказу на перевірку та акту перевірки, що унеможливило подання заперечень на останній. Крім того, за твердженням позивача, у державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення вказаної перевірки, у зв’язку з наявним мораторієм на її проведення. Також, позивачем наголошено, що застосування контролюючим органом положень статті 126 Податкового кодексу України за виявлені порушення є необґрунтованим, оскільки відповідальність за вказане передбачена приписами статті 120 Податкового кодексу України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень, у зв’язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку товариства з обмеженою відповідальністю «Захистбуд» в частині своєчасності сплати останнім податкових зобов’язань.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальності «Захистбуд» термінів сплати грошових зобов’язань з податку на додану вартість, самостійно визначених у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень, серпень 2014 року та уточнюючих розрахунках за люти, березень і вересень 2014 року у загальній сумі 9 351,40 грн. (затримка до 30 днів) та у загальній сумі 182 287,55 грн. (затримка більше 30 днів).

Зокрема, перевіркою встановлено, що згідно з даними КОР з платежу 14010100 позивача на підставі:

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Так, у відповідності до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Приписами пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2 статті 76 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення податкового законодавства, процедура проведення камеральної перевірки не вимагає рішення про проведення перевірки, направлення на її проведення, повідомлення позивача як платника податків та присутності його представника, проте, вимагає наступне скерування платнику акту перевірки для забезпечення права надати свої зауваження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем, зокрема, зазначено про не надіслання останньому акту перевірки. Відповідач у наданих запереченнях вказану обставину не спростував.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З врахуванням викладеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача про не направлення йому акту перевірки, що свідчить про порушення податковим органом вимог пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України.

Окремо суд зазначає, що відповідачем не виконано вимоги пункту 5 ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2015 в частині надання всіх матеріалів, що були або мали бути взяті відповідачем до уваги при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зокрема, акту перевірки від 27.02.2015 №531/15-19483596, а тому судовий розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Захистбуд» з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, обсяг доходу останнього за 2014 рік становив 3 874 662,00 грн., тобто є меншим, необхідність наявності розміру якого, є передумовою для проведення контролюючим органом перевірки відповідного платника податків, згідно з положеннями пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII.

При цьому, факт наявності обмежень, за наявності яких вказане правило втрачає свою дію, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Відтак, суд вказує, що у державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Захистбуд», за результатами якої прийняті оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Водночас, приписами пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України передбачено, що невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п'ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності – тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

З аналізу викладеного вбачається, що при самостійному донарахуванні платником податків суми податкових зобов'язань інші передбачені цією главою Кодексу штрафи, крім штрафу, передбаченого пунктом 120.2 статті 120 Податкового кодексу України, не застосовуються, зокрема, й штраф, передбачений статтею 126 Податкового кодексу України.

Під час судового розгляду справи контролюючим органом не наведено суду правових підстав для застосування до позивача в межах спірних правовідносин штрафу, визначеного статтею 126 Податкового кодексу України.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.