Справа № 821/101/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р. Справа № 821/101/16

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року в задоволені позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, позивач зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що фактичну перевірку позивача здійснено на підставі наказу від 01.12.2015 № 301, виданого керівником Головного управління ДФС у Херсонській області. За наслідками перевірки складено акт від 16.12.2015 № 026/21/22/982 (далі - акт перевірки).

За наказом від 01.12.2015 № 301 підставою для призначення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України було отримання податковим органом в установленому порядку інформації про порушення позивачем вимог законодавства під час здійснення торгівельної діяльності.

Порядок організації та проведення фактичної перевірки визначено положеннями ст. 80 ПК України, за змістом якої така перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки. Однією з обставин, за наявності якої може бути проведена фактична перевірка є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Статтею 80 ПК України не передбачено деталізацію отриманої інформації про можливі порушення законодавства платником податків та джерела отримання такої інформації, тому суд вважає помилковою думку позивача з цього питання.

У акті перевірки зазначено, що 16 грудня 2015 року з кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5 було здійснено продаж пива алкогольного "Арсенал", міцне, міцністю 7,9%, об'ємом 0,5 літра за ціною 10,0 грн. Під час продажу розрахункового документу на вказану операції та ліцензії на право продажу алкогольних напоїв продавцем не надано.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач зазначила, що постійним місцем ведення її торгівельної діяльності є ринок у м. Гола Пристань, де вона продає товари непродовольчої групи. За адресою: АДРЕСА_1, здійснювався продаж продуктів харчування з приміщення спеціально пристосованого для торгівельної діяльності з метою вивчення попиту та можливого розширення напрямів господарської діяльності. Торгівельна точка за адресою: АДРЕСА_1, дозвільних документів на відкриття та подальшу роботу не має, нерухоме майно за цією адресою належить їй (позивачеві) на праві приватної власності. Позивач наполягала, що не уповноважувала будь-яких осіб здійснювати торгівлю алкогольним пивом з торгівельного місця за вказаною адресою. Реалізоване пиво належало її чоловіку та було продане її сином ОСОБА_5 без її відома.

В самому акті перевірки (п. 4.1 "Заперечення до акта перевірки") позивач власноручно зазначила: " Я, частный предприниматель, ОСОБА_4 с 1 января 2016 г. объект торговли по адресу: АДРЕСА_1, закрываю по причине отсутствия торговли".

Тобто, позивачка повідомила про закриття торгівельної точки, з якої здійснювалась незаконна торгівельна діяльність, навіть не відразу після перевірки, а з наступного року - з 1 січня 2016 року, засвідчуючи цим факт незаконної торгівельної діяльності.

У своїй апеляційній скарзі апелянта також зазначає, що податковий орган не проводив перевірку за місцем провадження її господарської діяльності, а тому висновок посадових осіб податкового органу про порушення Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є безпідставним.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 75.1.3 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Тобто фактична перевірка може бути здійсненна, як за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських об'єктів так і за місцем розташування об'єктів права власності такого платника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає до у ваги посилання апелянта, що перевірка проводилася не за місцем ведення її торгівельної діяльності, оскільки означена перевірка була здійснена за місцем постійного проживання та розташування об'єкта права власності позивача.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст. 49 ГК України підприємці зобов'язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об'єднань, інших суб'єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність із застування спрощеної системи оподаткування на ринку у м. Гола Пристань та продаж товарів за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язаний був здійснювати цю діяльність в межах законодавства України, визначеного для організації та ведення такого виду підприємницької діяльності. При цьому, позивач при здійсненні торгівельної діяльності мав систематично здійснювати комплекс заходів, які б унеможливлювали безліцензійний продаж товарів та продаж товарів без застосування РРО у разі, коли таке застосування РРО передбачене чинним законодавством України.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що суб'єкт господарювання несе повну відповідальність за дотриманням вимог чинного законодавства України у місцях, визначених ним для здійснення підприємницької діяльності, як у разі особистого здійснення підприємницької діяльності, так і у разі залучення до цієї діяльності інших осіб. Фінансова відповідальність за порушення режиму ліцензування та використання РРО виникає у суб'єкта господарювання незважаючи на наявність дозвільних документів за місцем здійснення господарської діяльності цього суб'єкта господарювання.

Позивач була зобов'язана забезпечити не тільки дотримання вимог законодавства щодо здійснення торгівельної діяльності, а і забезпечити зберігання особистих продуктів харчування поза місцем торгівельної діяльності, незалежно від того, що таким є частина приміщення за місцем постійного її проживання та членів її сім'ї.

Тому суд критично відноситься до пояснень позивача, що син самостійно здійснив одноразово продаж пива, яке належало її чоловіку і тимчасово зберігалось в незаконно облаштованому торгівельному місці.

Відповідно до ч. 12 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481/95-ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензій у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР) суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Законом передбачено звільнення від обов'язків щодо застосування РРО суб'єктів підприємництва - фізичних осіб у разі, коли вони застосовують спрощену систему оподаткування своїх доходів. З 1 липня 2015 року діяльність суб'єктів господарювання з продажу пива підлягає ліцензуванню. За змістом ст. 15 Закону № 481/95-ВР обов'язковою умовою для отримання ліцензії на продаж пива, а відповідно і для подальшого продажу пива, є здійснення розрахунків через належним чином зареєстрований РРО (розрахункові квитанції).

Згідно з пунктом 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції, якщо таке порушення вчинене вперше, у розмірі 1 гривня.

Тобто, законом передбачено звільнення від обов'язків щодо застування РРО суб'єктів підприємництва - фізичних осіб у разі, коли вони застосовують спрощену систему оподаткування своїх доходів, крім випадків здійснення торгівлі підакцизними товарами. Приписами Податкового кодексу України алкогольне пиво віднесене до підакцизних поварів.

Отже, суб'єкт підприємництва у разі здійснення торгівельної діяльності алкогольними напоями (алкогольним пивом) таку діяльність мав здійснювати із застосування належним зареєстрованого РРО при обов'язковій наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року по справі № 821/101/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук