Справа № П/811/746/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Справа № П/811/746/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Відеотехніка"

до відповідача - Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулося Відкрите акціонерне товариство "Відеотехніка" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - відповідач), у кому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року:

- №, яким ВАТ "Відеотехніка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 237 560,00 грн. (за основним платежем - 190048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 47 512,00 грн.);

- №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 227 799,00 грн. (за основним платежем - 182 239,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 45 560,00 грн.);

- №, яким ВАТ "Відеотехніка" зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 1 862 035,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує протиправністю висновків податкового органу про порушення ВАТ "Відеотехніка" вимог Податкового кодексу України щодо заниження задекларованих доходів у зв'язку невключенням до складу інших доходів заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, завищення позивачем задекларованих витрат за рахунок включення до складу витрат сум витрат, що не враховані підприємством в собівартість реалізованих послуг та товарів при веденні господарської діяльності, заниження задекларованих показників у рядку "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього (звітного) періоду...", заниження задекларованих доходів у зв'язку із встановленням розбіжностей між обсягами доходів по податку на додану вартість та обсягами доходів по податку на прибуток, а також заниження ПДВ внаслідок ненарахування податкових зобов'язань на вартість уцінених товарних запасів.

Відповідач позовних вимог не визнав та, зокрема, у письмових запереченнях проти позову наголосив, що спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними, грунтуються на встановлених Актом документальної позапланової виїзної перевірки від 24 вересня 2014 року №47/11-23-22-04/13748958 висновках про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток на суму 190048,00 грн. за 2013 рік, завищення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1 862 035,00 грн. за 4 квартал 2011 року на суму 249291,00 грн., за 2012 рік - 207 848,00 грн., за 2013 рік в сумі 140 896,00 грн.; а також заниження податку на додану вартість в загальній сумі 182 239,00 грн (Т.2,а.с.216-218).

На підставі ухвали суду від 09 лютого 2016 року, зважаючи на подання представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі (Т.2,а.с.210) та керуючись вимогами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками позивача і відповідача документи і матеріали, висновок судово-економічної експертизи у справ, попередньо заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін та свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Відеотехніка" зареєстроване як юридична особа Реєстраційною палатою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів 29 липня 1993 року.

З 09 по 17 вересня 2014 року посадовими особами Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ВАТ "Відеотехніка" з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року та перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 24 вересня 2014 року №47/11-23-22-04/13748958, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем: п.п. 14.1.11, п.п. 14.1.36, п.п.14.1.257 п. 14.1, статті 102, п.135.1,135.2, пп.135.5.4, п.135.5 статті 135, п.150.1 статті 150, п.138.1, п.138.4, п.138.5, п.138.6, п.138.8,п.138.9, п.138.10 статті 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 190048,00 грн. за 2013 рік; та завищено суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1 862 035,00 грн. за 4 квартал 2011 року на суму 249291,00 грн., за 2012 рік - 207 848,00 грн., за 2013 рік в сумі 140 896,00 грн.; а також пп.198.5 статті 198 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість в загальній сумі 182 239,00 грн. (січень 2013 року - 182 239,00 грн.) (Т.2, а.с.10-50).

На підставі висновків вказаного Акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року:

- №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 227 799,00 грн. (за основним платежем - 182 239,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 45 560,00 грн.);

- №, яким ВАТ "Відеотехніка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 237 560,00 грн. (за основним платежем - 190048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 47 512,00 грн.);

- №, яким ВАТ "Відеотехніка" зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 1862 035,00 грн. (Т.1а.с.80-82).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення № та № грунтуються на висновках податкового органу про:

- заниження ВАТ "Відеотехніка" задекларованих доходів за 2013 рік на суму 2052542 грн. в зв'язку невключенням до складу інших доходів заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності по контрагенту ПАТ НВП "Радій" у сумі 237542,00 грн. та ПАТ НВП "Радій" по ДСД з ПАТ "Кіровоградграніт" та ТОВ "Гранекс" у сумі 1815000,00 грн. (далі також - епізод 1);

- завищення позивачем задекларованих витрат за 4 квартал 2011 року в сумі 221 459,00 грн., 1 квартал 2012 року в сумі 84288 грн., 2 квартал 2012 року в сумі 42320 грн., 3 квартал 2012 року в сумі 7299,00 грн., 4 квартал 2012 року в сумі 18576,00 грн. за рахунок включення до складу витрат сум витрат, що не враховані підприємством в собівартість реалізованих послуг та товарів при веденні господарської діяльності (далі- епізод 2);

- заниження задекларованих показників у рядку "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього (звітного) періоду..." за 2 квартал 2012 року у сумі 55365,00 грн. та за 2013 рік - в сумі 263213,00 грн (далі- епізод 3);

- заниження позивачем задекларованих доходів за 4 квартал 2011 року на суму 27832,00 грн. в зв'язку із встановленням розбіжностей між обсягами доходів по податку на додану вартість та обсягами доходів по податку на прибуток за 2 півріччя 2011 року (далі -епізод 4).

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо епізоду 1 - заниження ВАТ "Відеотехніка" задекларованих доходів за 2013 рік на суму 2052542,00 грн. в зв'язку невключенням до складу інших доходів заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Так, підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу встановлено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Під безнадійною заборгованістю згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розуміється, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Отже, у разі якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за отримані, але неоплачені товари (роботи, послуги) залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості, з урахуванням податку на додану вартість, включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

У свою чергу, статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність визначається як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас, частиною п'ятою цієї ж статті встановлено Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, для встановлення факту спливу строку позовної давності і застосування відповідних податкових наслідків, необхідно встановити початок перебігу строку позовної давності та дату (податковий період) спливу строку позовної давності за спірними правовідносинами.

У спірних правовідносинах відповідач кваліфікував як безповоротну фінансову допомогу, зокрема, кредиторську заборгованість позивача перед ЗАТ "НВП "Радій" в сумі 135300,00 грн за Договором №2479 від 29 квітня 2009 року.

Так, згідно договору купівлі-продажу №2479 від 29 квітня 2009 року, укладеного між ЗАТ "НВП "Радій" (продавець) та ВАТ "Відеотехніка" (покупець), продавець продає покупцеві товар - вимірювальну стійку ТМZ-81 за 135200,00 грн., у т.ч. ПДВ 22533,33 грн. (Т.1,а.с.120-121).

За умовами пункту 4.2 Договору, Покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця на протязі 45-ти банківських днів з дня отримання товару, але не пізніше 30 грудня 2011 року.

Рахунок - накладна №42 від 30 квітня 2009 року свідчить про передачу товару по вказаному договору (Т.1,а.с.122).

Водночас, станом на 31 грудня 2013 року у бухгалтерському обліку позивача (журнали-ордери по рах 631 "Розрахунки з постачальниками та підрядчиками") обліковувалась кредиторська заборгованість позивача перед вказаним контрагентом на суму 135200,00 грн.

Суд вважає, що податковий орган передчасно дійшов висновку про те, що у перевіреному періоді (до 31 грудня 2013 року) кредиторська заборгованість позивача за вказаним договором набула статусу безнадійної та повинна була бути включена до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, оскільки вказаним Договором прямо визначений граничний термін виконання договірних зобов'язань - 30.12.2011 року. Відтак, у відповідності до вищевказаних законодавчих положень строк позовної давності у 3 роки за відповідним правочином сплив лише 30 грудня 2014 року.

Такої ж помилки допустився податковий орган при визначенні статусу безнадійної кредиторської заборгованості позивача в сумі 88998,00 грн за договором №2529 від 27 травня 2009 року.

Так, згідно Договору №2529 від 27 травня 2009 року - (Постачальник) - ЗАТ "НВП "Радій" виготовляє та продає товар - рупорні гучномовці у кількості 750 шт., а (Покупець) - ВАТ "Відеотехніка" купує товар за 88998,00 грн., у т.ч. ПДВ 14833,00 грн. (Т.1,а.с.130-136)

За умовами п.2,3 Договору, Покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у розмірі 100 % вартості відвантаженої продукції. Першочергово термін дії Договору було вказано до 31.12.2009 року.

Проте, Додатковою угодою до Договору №2529 від 27.05.2009 року п. 2.3 викладено в наступній редакції: "оплата продукції по цьому договору, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у розмірі 100 % вартості відвантаженої продукції. Валюта платежу - гривня. Строк оплати - 4-й квартал 2012 року".

Розділ 9 вказаного правочину також викладено в новій редакції - "Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2012 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по Договору...". Накладна № 127 від 30.06.2009 року свідчить про передачу товару по вказаному договору.

Отже, Договором та додатковою угодою до нього прямо визначений граничний термін сплати коштів - 31.12.2012 року.

Відтак, термін позовної давності у 3 роки по вказаним розрахункам сплинув 30.12.2015 року, що спростовує висновок податкового органу про набуття кредиторською заборгованістю позивача за вказаним правочином статусу безповоротної фінансової допомоги та обов'язок ВАТ "Відеотехніка" включити відповідну суму до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році.

Крім того, відповідач вважає, що у перевіреному періоді статусу безнадійної заборгованості з відповідними податковими наслідками набула і кредиторська заборгованість ВАТ "Відеотехніка" в сумі 13344,00 грн за Договором №2528 від 27 травня 2009 року.

Так, згідно договору №2528 від 27 травня 2009 року (Постачальник) - ЗАТ "НВП "Радій" виготовляє та продає товар - агрегати рульової гідромеханіки ШВГУ-720 УЯИШ 453.461.006-04 у кількості 64 шт., а (Покупець) - ВАТ "Відеотехніка", у свою чергу, купує товар за 427008,00 грн., у т.ч. ПДВ 71168,00 грн. (Т.1,а.с.123-129)

За умовами пункту 2,3 Договору у первинній редакції, Покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у розмірі 100 % вартості відвантаженої продукції. Термін дії Договору до 31.12.2009 року.

Проте, Додатковою угодою до Договору №2528 від 27.05.2009 року п. 2.3 викладено в наступній редакції "оплата продукції по цьому договору, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у розмірі 100% вартості відвантаженої продукції. Валюта платежу - гривня. Строк оплати - 4-й квартал 2012 року".

Розділ 9 також викладено в новій редакції - "Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2012 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по Договору...".

Накладна №128 від 30.06.2009 року свідчить про передачу товару по вказаному договору.

Таким чином, вказаним Договором та додатковою угодою до нього прямо визначений граничний термін сплати коштів - 31 грудня 2012 року, то термін позовної давності у 3 роки по вказаним розрахункам сплив 31 грудня 2015 року, що свідчить про передчасність висновків контролюючого органу.

Аналогічної помилки відповідач допустився і при кваліфікації кредиторської заборгованості позивача як безнадійної за договором комісії від 19 лютого 2010 року.

Так, згідно договору комісії №5500031 від 19.02.2010 року, (Комітент) - ЗАТ "НВП "Радій" по ДСД" доручає (Комісіонеру) - ВАТ "Відеотехніка" за плату купити Товар - координатну-лазерну установку, від свого імені, але за рахунок Комітента (1925000,00 грн.).

Підпунктом 2.1.6 Договору передбачено обов'язок Комісіонера після вчинення правочину надати звіт Комітенту за укладеним договором купівлі-продажу і передати Товар за договором комісії в строк до 31.12.2011 року.

Згідно пункту 7.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2012 року між ВАТ "Відеотехніка" і ПАТ НВП "Радій" по ДСД від 30.06.1998 р. підтверджує наявність заборгованості ВАТ "Відеотехніка" перед ПАТ НВП "Радій" по ДСД від 30.06.1998 р. у розмірі 1815000,00 грн. (Т.1,а.с.137-140)

Разом з тим, листом №51-00/300 від 15.09.2011 року ВАТ "Відеотехніка" повідомило "НВП "Радій" по ДСД від 30.06.1998 року" про те що, в зв'язку з відсутністю на даний час на ринку Товару, визначеного в Додатку 1 до Договору комісії № 5500031 від 19.02.2010 року за ціною, обумовленою в Договорі, змінюється строк виконання доручення згідно Договору Комісії на 31.12.2013 року. В разі згоди - вважати цей лист невід'ємною частиною Договору (Т.1,а.с.141)

Таким чином, термін позовної давності у 3 роки по вказаним розрахункам спливає 31 грудня 2016 року.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що на час проведення перевірки та винесення сіпрних податкових повідомлень-рішень були відсутні підстави для віднесення вищеперерахованої кредиторської заборгованості ВАТ "Відеотехніка" до безнадійної у розумінні Податкового кодексу України, а тому відсутні і підстави вважати кредиторську заборгованість позивача в сумі 2052542,00 грн. такою, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, а також безповоротною фінансовою допомогою з віднесенням її до інших доходів з метою оподаткування податком на прибуток.

Щодо висновків податкового органу за епізодом 2 - про завищення задекларованих позивачем витрат за 4 квартал 2011 року в сумі 221459,00 грн., 1 квартал 2012 року в сумі 84288,00 грн., 2 квартал 2012 року в сумі 42320,00 грн., 3 квартал 2012 року в сумі 7299,00 грн., 4 квартал 2012 року в сумі 18576,00 грн. та за 2013 рік - в сумі 89393,00 грн внаслідок включення до складу витрат сум витрат, що не враховані підприємством в собівартість реалізованих послуг та товарів при веденні господарської діяльності, суд вважає за необхідне вказати таке.

Вказаний висновок податкового органу обумовлений тим, що при здійсненні власної господарської діяльності із діагностування систем кондиціювання, наданні послуг по переобладнанню телевізійних станцій для національних телекомпаній та виробництва запчастин і механізмів для телевізійного обладнання та одночасно заявляючи у податковій звітності збитки, ВАТ "Відеотехніка" фактично декларувало витрати, які не входять у собівартість реалізованих (наданих) підприємством послуг та у такий спосіб завищило витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року на загальну суму 463335,00 грн.

Для прикладу, у рядку 1 Декларації за 4 квартал 2011 року підприємство вказало дохід в сумі 230198,00 грн. При цьому сума задекларованих всього за період (рядок 04) склала 451657,00 грн, витрати звітного періоду становили 451657,00 грн, а збитки звітного періоду - 221459,00 грн.

Деталізований розрахунок по кожному із заявлених періодів міститься у матеріалах справи (Т.1, а.с. 234).

Таким чином, вважає відповідач, підприємством порушені вимоги підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4-138.6, 138.8-138.10 статті 138 Податкового кодексу України.

Позивачем не спростовуються наведені податковим органом обставини щодо декларування доходів, витрат та збитків у вказані періоди, однак заперечуються твердження про вплив такого декларування на визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд виходить з того, що у розумінні пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 -137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу, та дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

У свою чергу, підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу 111 цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Так, згідно з пунктом 10 ПБУ-16 (Наказ Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року) собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 „Запаси" (далі- ПБО-9).

У положеннях пункту 9 ПБО-9 (наказ Міністерства фінансів України № 246 від 20 жовтня 1999 року) передбачено перелік фактичних витрат, що формують первісну вартість товарів, придбаних за плату. До них належать: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству/установі; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів; інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

Під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг із метою оподаткування слід розуміти витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до П(С)БО, що застосовуються в частині, яка не суперечить нормам Податкового кодексу України (підпункт 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

При цьому собівартість придбаних і реалізованих товарів формується за правилами пункту 138.6 статті 138 Податкового кодексу України, а собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг - згідно з пунктом 138.8 статті 138 ПКУ.

У свою чергу, підпунктом 14.1.27 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати визначаються як сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пункт 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначає, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України наголошено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Водночас, Податковий кодекс України не містить застережень щодо відображення у податковій декларації з податку на прибуток від'ємного значення об'єкта оподаткування, про що свідчить положення статті 150 "Порядок урахування від'ємного значення об'єкта оподаткування в результатах наступних податкових періодів" Податкового кодексу України.

Так, пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України визначає, що якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

При цьому перелічені норми Податкового кодексу України не містять обмежень стосовно формування собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг залежно від розміру доходу від їх реалізації. Також відсутня вимога коригувати витрати у випадку реалізації товарів (робіт, послуг) за ціною, нижчою собівартості. Тобто собівартість товарів (робіт, послуг) включається до витрат із метою визначення оподатковуваного прибутку в повному обсязі.

Натомість законодавчою вимогою щодо врахування витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток є те, що такі витрати мають бути понесені для провадження господарської діяльності (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (підпункт 14.1.56 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом З НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов'язані з ними витрати.

Відтак, суд наголошує, що для господарсько-діяльного статусу операції визначальним є саме отримання доходу, а не прибутку; при цьому отримання доходу не обов'язково обумовлює отримання прибутку.

За таких умов сам лише факт перевищення витрат платника податків над собівартістю реалізованих товарів (робіт, послуг) не спростовує зв'язку з господарською діяльністю, яка в цілому спрямована на отримання доходу (пп. 14.1.36 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України, стаття 42 Господарського кодексу України).

Як зазначалося, підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду (статті 135-137 ПКУ) на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (ст.ст. 138-143, 152 ПКУ).

Згідно з пунктом 135.4 статті 135 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, у тому числі під час зменшення зобов'язань. Вказана норма не містить застережень щодо визначення доходу при реалізації товарів (робіт, послуг) нижче собівартості. Водночас, пунктом 135.4 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій установлюються положеннями розділу ІІІ ПКУ.

На підставі пункту 153.10 статті 153 Податкового кодексу України доходи від проведення товарообмінних (бартерних) операцій (пп. 14.1.10 п.14.1 статті 14 ПКУ) визначають згідно з договірною ціною такої операції, але не нижчою за звичайні ціни. А зважаючи на положення пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України, оподаткування контрольованих операцій (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПКУ) здійснюється з орієнтиром на звичайні ціни за статтею 39 Податкового кодексу України.

Таким чином, у загальному випадку дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг визнають у розмірі договірної (контрактної) вартості. Винятками є товарообмінні (бартерні) операції, для яких передбачено визначення доходу у розмірі звичайної ціни, якщо вона перевищує договірну, та контрольовані операції, за яких дохід визнають у розмірі ціни, визначеної за одним із установлених методів зі статтею 39 Податкового кодексу України.

У свою чергу, ціна в контрольованій операції для цілей оподаткування визнається звичайною, якщо не доведено зворотне або використано ціну, зазначену в договорі про взаємне узгодження цін під час здійснення контрольованих операцій (підпункт 39.1.3 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України).

Обмежувати витрати через продаж товарів (робіт, послуг) нижче собівартості Податковий кодекс України не вимагає.

Відтак, з урахуванням вищевикладених положень законодавства, встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що висновок відповідача про завищення ВАТ "Відеотехніка" задекларованих витрат за 4 квартал 2011 року в сумі 221459,00 грн., 1 квартал 2012 року в сумі 84288,00 грн., 2 квартал 2012 року в сумі 42320,00 грн., 3 квартал 2012 року в сумі 7299,00 грн., 4 квартал 2012 року в сумі 18576,00 грн. за рахунок включення до складу витрат сум витрат, що не враховані підприємством в собівартість реалізованих послуг та товарів при веденні господарської діяльності (фактично мова йде про перевищення суми витрат над сумою доходів) є необгрунтованим.

Щодо встановленого перевіркою епізоду 3 в частині заниження ВАТ "Відеотехніка" задекларованих показників у рядку "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього (звітного) періоду..." всього на суму 318548,00 грн., в т.ч. за 2 квартал 2012 року у сумі 55 365,00 грн. та за 2013 рік - в сумі 263 213,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач наголошує, що за рахунок включення до складу витрат збитків, що утворилися за результатами діяльності ВАТ "Відеотехніка" 4 кварталі 2011 року у сумі 221459 грн, у 1-4 кварталах 2012 року у сумі 152483 грн., які за наслідками вищеописаного епізоду 2 підлягають зменшенню "до нуля", суми від'ємного значення не підлягають включенню до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток у 1-4 кварталах 2012 року у сумі 55365 грн. (221459 грн. * 25%) та 2013 році у сумі 263213 грн. (55365 грн. + 55365 грн.+152483 грн.).

Позивач натомість наполягає на тому, що податковим органом у даному випадку не враховані вимоги статті 150 Податкового кодексу України та пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо особливостей застосування пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України у різних податкових періодах.

Так, зокрема, допитана у судовому засіданні у якості свідка головний бухгалтер ВАТ "Відеотехніка" ОСОБА_2 повідомила суду, що в результаті понесених витрат у позивача виникли збитки, тобто від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке відображалося підприємством у деклараціях з податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року, 1 квартал 2012 року, 1 півріччя 2012 року, 9 місяців 2012 року, 2012 рік та 2013 роки у відповідності до пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України з урахуванням від'ємного значення попередніх періодів наростаючим підсумком.

Викладене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями податкової звітності та документами бухгалтерського обліку ВАТ "Відеотехніка" (Т.1,а.с.194-198; Т.2, а.с.73-113).

Суд погоджується з такою позицією позивача, зважаючи на наступне.

В результаті розрахунку об'єкта оподаткування у платника податку за результатами року може виникнути від'ємне значення з податку на прибуток. Таке від'ємне значення враховується платником податку у зменшення об'єкта оподаткування як витрати у наступних періодах та відображається у рядку 06.5 Декларації з податку на прибуток "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року (від'ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік)".

Зазначений підхід базується на нормах пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України, відповідно до якого, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Тобто, у разі отримання збитку платник податків має право включити суму таких збитків до складу витрат у наступних періодах та враховувати їх до повного погашення від'ємного значення без врахування жодних термінів такого погашення.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм" від 24 травня 2012 р. №4834-VI встановлено особливості застосування приписів пункту 150.1 статті 150 Кодексу.

Зокрема, вказане положення застосовується :

1) у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення;

2) у 2012 - 2015 роках таким чином: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів платників з доходом за 2011 рік 1 мільйон гривень та більше станом на 1 січня 2012 року є від'ємне значення (з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 податковий рік), то сума цього значення підлягає включенню до витрат:

- звітних (податкових) періодів починаючи з І півріччя і наступних звітних періодів 2012 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом цього і за наслідками наступних податкових періодів 2012 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних податкових періодах;

- звітних (податкових) періодів 2013 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення та сум від'ємного значення, не погашених за 2012 податковий рік. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом відповідних звітних (податкових) періодів 2013 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних періодах.

У відповідності до пункту 138.11 статті 138 Податкового кодексу України до складу податкових витрат також включаються суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді.

Таким чином, від'ємне значення об'єкта оподаткування, що виникає за наслідками поточного періоду, або виникло станом на початок такого періоду, дозволяється враховувати у складі витрат в наступних періодах до повного погашення такого від'ємного значення без застосування строку давності 1095 днів.

Отже, податковий орган необгрунтовано дійшов висновку про заниження ВАТ "Відеотехніка" задекларованих показників у рядку "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього (звітного) періоду..." всього на суму 318548,00 грн., в т.ч. за 2 квартал 2012 року у сумі 55 365,00 грн. та за 2013 рік - в сумі 263 213,00 грн.

З аналогічних міркувань суд критично оцінює й покладені в підгрунтя спірних податкових повідомлень-рішень висновки відповідача за епізодом 4 щодо заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 4 квартал 2011 року на суму 27832,00 грн.

Так, відповідач наголошує, що при співставленні обсягів продажу, відображених у рядку 02 "Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)" Декларації з податку на прибуток за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року та зведених декларацій з податку на додану вартість (рядок 1) виявлено розбіжності за 2 півріччя 2011 року - в сумі 27832 грн., а саме: обсяги по податку на додану вартість більші, ніж обсяги по податку прибуток.

За таких умов контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 27832 грн.

При цьому суд зауважує, що дані обставини та безпосередньо суть даного порушення не відображені в Акті перевірки, а роз'яснені ОДПІ вже під час судового розгляду справи.

Проте, суд вважає, що застосоване контролюючим органом виключно арифметичне співставлення відомостей бухгалтерського та податкового обліку позивача за перевірений період призвело до неповного з'ясування обставин виникнення різниці заявлених позивачем показників та до передчасного висновку про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Так, з матеріалів справи вбачається, що податкові витрати та доходи позивача за IV квартал 2011 року в ході перевірки співставлялися податковим органом з даними бухгалтерського обліку за той самий період.

Водночас, зважаючи на вищевказані положення пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України заявлені позивачем у податковій звітності за IV квартал 2011 року відомості підлягали перевірці у сув'язі з тими самими показниками попередніх звітних періодів, включаючи І-ІІІ квартали 2011 року.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені вище обставини щодо декларування позивачем витрат у спірні періоди, суд вважає висновки податкового органу про заниження позивачем задекларованих доходів за 4 квартал 2011 року на суму 27832,00 грн. необгрунтованими.

Податкове повідомлення-рішення №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 227 799,00 грн. (за основним платежем - 182 239,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 45 560,00 грн.) обумовлене висновками податкового органу про заниження задекларованих ВАТ "Відеотехніка" показників в загальній сумі ПДВ 182239 грн. в частині ненарахування податкових зобов'язань на вартість запасів, використаних не у господарській діяльності товариства.

Так, на підставі наказу №9 від 30.11.2012 року, ВАТ "Відеотехніка" проведено інвентаризацію ТМЦ Товариства з 01 по 30 грудня 2012 року. Інвентаризацією встановлено наявність товарно-матеріальних цінностей у відповідності до даних бухгалтерського обліку, а саме: по рахунку 201 "Сировина і матеріали" - 194 найм. на суму 20 874,71 грн.; по рахунку 202 "Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби" - 1083 найм. на суму 16026,29 грн.; по рахунку 202.1 "Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби" -844 найм. на суму 869 994,46 грн.; по рахунку 22 "Малоцінні та швидкозношувані предмети" - 43 найм. на суму 767,87 грн.; по рахунку 261 "Готова продукція" - 50 найм. на суму 215572,04 грн.; по рахунку 286 "Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу - 146 найм. на суму 166188,62 грн.

Листами № 26112012 від 26.11.2012 року, №03122012 від 03.12.2012 року, 14122012 від 14122012 року ВАТ "Відеотехніка" направлені листи-пропозиції ТОВ "Євроком Компонентс", НПФ "VD MAIS", ТОВ "Інкомтех-Проект" з пропозицією придбання ТМЦ з переліком на 31 сторінці.

Листом №30112012 від 30 листопада 2012 року ТОВ "Євроком Компонентс" повідомило ВАТ "Відеотехніка" про неможливість придбання матеріалів, комплектуючих та обладнання згідно наданого переліку в зв'язку з застарілою номенклатурою, відсутністю заводської упаковки та неможливістю використання за цільовим призначенням.

Листом від 10 грудня 2012 року НПФ "VD MAIS" повідомило ВАТ "Відеотехніка" про незацікавленість в придбанні матеріалів, комплектуючих та обладнання в зв'язку з застарілим роком виробництва та неможливістю використання в своїх проектах.

Листом № 153/1 від 19 грудня 2012 року ТОВ "Інкомтех-Проект" повідомило ВАТ "Відеотехніка" про неможливість придбання згідно наданого переліку в зв'язку з застарілим роком виробництва, відсутністю заводської упаковки та неможливістю використання (Т.2.,а.с.23-28).

За даними протоколу засідання ліквідаційної комісії ВАТ "Відеотехніка" від 30 грудня 2012 року прийнято рішення провести уцінку застарілих, несучасних та не маючих попиту залишків ТМЦ та готової продукції. Після проведення дій згідно чинного законодавства України - доручити Голові ліквідаційної комісії провести маркетинговий пошук по реалізації ТМЦ та готової продукції (Т.1,а.с.240).

Наказом №14 від 31 грудня 2012 року створена комісія для проведення уцінки продукції виробничо-технічного призначення, що залежалась на складі, та визначено види продукції і періоди проведення уцінки з 02 січня 2013 року по 30 січня 2013 року (Т.1,а.с.149).

За даними описів - актів уцінки товарів і продукції, що залежалися, та надлишкових товарно-матеріальних цінностей ВАТ "Відеотехніка" від 30 січня 2013 року проведена уцінка ТМЦ на загальну суму 911193,41 грн., в т.ч.: по рахунку 201 "Сировина й матеріали" на суму 15853,62 грн.; по рахунку 202 "Купівельні напівфабрикати та комплектуючі" на суму 13437,28 грн.; по рахунку 2021 "Купівельні напівфабрикати та комплектуючі" на суму 521280,89 грн.; по рахунку 209 "Інші матеріали" на суму 565,32 грн.; по рахунку 261 "Готова продукція" на суму 210485,04 грн.; по рахунку 286 "Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу" на суму 149571,26 грн. (Т.1,а.с.150-193;Т.2,а.с.114-148)

В бухгалтерському обліку вказана уцінка відображена за дебетом рахунка 946 "Втрати від знецінення запасів" та кредитом вищевказаних рахунків у відповідності до вимог ПСБО 9 "Запаси", МСБО 2 "Запаси" та Інструкції із застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій.

Суд зазначає, що пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачений обов'язок платника податку нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Тобто, вказана норма сама по собі не передбачає оподаткування суми уцінки товарно-матеріальних цінностей платника податку.

Водночас, згідно з пунктом 152.10 статті 152 Податкового кодексу України якщо платник податку приймає рішення про уцінку/дооцінку активів згідно з правилами бухгалтерського обліку, така уцінка/дооцінка з метою оподаткування не змінює балансову вартість активів та доходи або витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням зазначених активів.

Крім того, проведення уцінки передбачено в П(С)БО 9 "Запаси", затвердженому наказом Мінфіну України від 20 жовтня 1999 року № 246.

Так, згідно з П(С)БО 9 у випадку, якщо на дату складання балансу ціна запасів знизилася або вони зіпсовані, застаріли чи в інший спосіб втратили первісно очікувану економічну вигоду, такі запаси в обліку та звітності мають бути відображені за чистою вартістю реалізації. При цьому під "чистою вартістю реалізації" розуміється очікувана ціна реалізації запасів в умовах звичайної діяльності за вирахуванням очікуваних витрат на завершення їх виробництва і збут.

Суд наголошує, що різниця між первісною вартістю запасів та їхньою чистою вартістю реалізації є сумою уцінки матеріальних активів.

Відповідно до пункту 11 Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку, продукції виробничо-технічного призначення та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, затвердженого наказом Мінекономіки та Мінфіну України від 10.09.1996 року №120/190 зі змінами та доповненнями, розміри уцінки товарів, продукції та надлишкових товарно-матеріальних цінностей повинні визначатися комісією на підставі експертних оцінок з урахуванням ступеня втрати їх споживчих властивостей, насиченості ринку цими товарами, продукцією та надлишковими товарно-матеріальними цінностями.

При цьому вказана норма не вимагає залучення до такої оцінки професійних оцінювачів.

За таких умов суд вважає прийнятними посилання позивача на те, що у спірних правовідносинах експертними оцінками для цілей переоцінки (бухгалтерського обліку) слід вважати описи - акти уцінки товарів і продукції, що залежалися, та надлишкових товарно-матеріальних цінностей ВАТ "Відеотехніка" від 30 січня 2013 року.

Водночас, вказаними положеннями презюмується відображення уцінки ТМЦ виключно у бухгалтерському обліку.

Натомість з огляду на приписи статті 135 Податкового кодексу України у сув'язі з положеннями статей 188, 189 Податкового кодексу України відображення уцінки ТМЦ у податковому обліку з відповідними податковими наслідками може мати місце при продажу уцінених товарів.

Податковим органом не спростовано той факт, що наразі уцінені товари позивачем не реалізовані та зберігаються у складських приміщеннях ВАТ "Відеотехніка".

Відтак, висновки відповідача про заниження ВАТ "Відеотехніка" податкових зобов'язань з ПДВ внаслідок ненарахування податкових зобов'язань на вартість уцінених, однак не реалізованих товарних запасів є передчасними.

Суд зазначає, що з метою підтвердження чи спростування висновків податкового органу ухвалою від 09 червня 2015 року було призначено судово-економічну експертизу у справі, на вирішення якої поставлено питання щодо документального підтвердження висновків Акту № 47/11-23-22-04/13749958 від 24 вересня 2014 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Відкритого акціонерного товариства "Відеотехніка" (код за ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року та перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року" в частині виявлених порушень.

В результаті проведення такої експертизи судовим експертом Гавриш Г.О. 18 листопада 2015 року наданий висновок № 11/1-146 судово-економічної експертизи по адміністративній справі № П/811/746/15 (Т.2,а.с.184-203).

Вказаним висновком встановлено, що:

1) Документально не підтверджуються висновки Акту Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області № 47/11-23-22-04/13749958 від 24.09.2014 р. "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Відкритого акціонерного товариства "Відеотехніка" (код за ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року та перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року в частині заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість ВАТ "Відеотехніка" на загальну суму 182239,00 грн.

2) Документально не підтверджуються висновки Акту Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області №47/11-23-22-04/13749958 від 24.09.2014 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Відкритого акціонерного товариства "Відеотехніка" (код за ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року та перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року" в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1862035,00 грн.

3) Документально не підтверджуються висновки Акту Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області № 47/11-23-22-04/13749958 від 24.09.2014 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Відкритого акціонерного товариства "Відеотехніка" (код за ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року та перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року" в частині заниження податку на прибуток всього на суму 190048,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта є доказом в адміністративному судочинстві.

Суд, дослідивши наданий експертний висновок, зважаючи на відсутність заперечень представників сторін на зазначені у ньому обставини, вважає його належно вмотивованим та обґрунтованим.

Таким чином, аналіз отриманих та досліджених доказів в своїй сукупності дає можливість суду зробити висновок про те, що у даній не справі знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається податковий орган в обґрунтування правомірності винесених ним податкових повідомлень-рішень.

Відтак, позовні вимоги ВАТ "Відеотехніка" суд вважає такими, що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення - рішення від 10 жовтня 2014 року №, №, № - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

На підставі частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України здійснені позивачем документально підтверджені витрати присуджуються ВАТ "Відеотехніка" за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Такими витратами, відповідно до частини першої та пункту 3 частини третьої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, є судовий збір та витрати, пов'язані із проведенням судово-економічної експертизи у справі.

Зокрема, з урахуванням чинних на час звернення позивача до суду з даним позовом положень частин другої, третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", ВАТ "Відеотехніка" належить присудити належний до сплати при поданні адміністративного позову до суду судовий збір в сумі 487,20 грн (Т.1,а.с.2).

Понесені позивачем судові витрати з оплати проведення судової експертизи на підставі частини п'ятої статті 92 Кодексу присуджуються ВАТ "Відеотехніка" у межах граничних розмірів компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з підпунктом 2 пункту 5 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27 квітня 2006 року №590 витрати пов'язані з проведенням судової експертизи не можуть перевищувати нормативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мін'юсту.

У свою чергу, Наказом Міністерства юстиції України від 02 березня 2015 року № 299/5 "Про встановлення нормативної вартості однієї експертогодини у 2015 році" визначено, що нормативна вартість однієї експертогодини експертизи середньої складності у 2015 році становить 76,8 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи листів, рахунків-фактури №14/07 від 14 липня 2015 року, №18/11 від 18 листопада 2015 року, платіжних доручень №115 від 09 вересня 2015 року, №5 від 08 лютого 2016 року підтверджено, що проведена експертиза належить до середньої категорії складності, на її проведення експертом витрачено 180 годин (Т.2, а.с.168-169,176,178-181,183,204,209).

Таким чином, граничний розмір компенсації позивачеві витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, становить 13824,00 грн (76,80 грн*180 год).

За таких умов ВАТ "Відеотехніка" присуджуються 13824,00 грн зі сплачених відповідно до платіжних доручень №115 від 09 вересня 2015 року, №5 від 08 лютого 2016 року (5000,00 грн передоплати+8824,00 грн) за проведення судової економічної експертизи (Т.2,а.с.178,209).

Загалом, на користь позивача присуджуються судові витрати в сумі 14311,20 грн (487,20+13824,00 грн).

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року №, яким ВАТ "Відеотехніка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 237 560,00 грн. (за основним платежем - 190048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 47 512,00 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року №, яким ВАТ "Відеотехніка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 227 799,00 грн. (за основним платежем - 182 239,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 45 560,00 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року №, яким ВАТ "Відеотехніка" зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 1862035,00 грн.

Присудити ВАТ "Відеотехніка" судовий збір у розмірі 14311,20 грн (чотирнадцять тисяч триста одинадцять гривень, двадцять копійок), за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук