Справа № 809/1170/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

809/1170/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № 809/1170/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області до Державного лісопромислового підприємство «Прикарпатліс», треті особи: регіональне відділення Фонду державного майна України в Івано-Франківській області, колективне підприємство фірма «Лік» про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області звернулася в суд з позовом до Державного лісопромислового підприємства «Прикарпатліс», в якому просила зобов'язати відповідача виконати повністю пункт 2 вимоги від 29 листопада 2011 року № 09-06-14/7827 у зв'язку з його невиконанням в добровільному порядку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності у Державному лісопромисловому підприємстві «Прикарпатліс» за період з 01.01.2009 року по 01.10.2011 року Контрольно-ревізійним управління в Івано-Франківській області складено акт № 06-21/18 від 17.11.2011 року, відповідно до окремих висновків якого встановлено, що в порушення пункту 8 та Додатку 2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна та пропорції її розподілу, внаслідок невірного застосування орендних ставок за використання майна, Державним лісопромисловим підприємством «Прикарпатліс» та державним бюджетом недоотримано за ІІ-ІV квартали 2010 року, 9 місяців 2011 року коштів від оренди державного майна на загальну суму 77 982,99 грн. На реалізацію даного акта ревізії Контрольно-ревізійне управління в Івано-Франківській області скерувало вимогу Державному лісопромисловому підприємству «Прикарпатліс» про усунення виявлених порушень, яка на даний час не виконана.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі акта ревізії від 17 листопада 2011 року № 06-21/18, складеного за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Державного лісопромислового підприємства «Прикарпатліс» за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2011 року, Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області листом від 29 листопада 2011 року № 09-06-14/7827 надіслала відповідачу вимогу щодо усунення виявлених ревізією фінансових порушень.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що на підставі акта ревізії від 17 листопада 2011 року № 06-21/18, складеного за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Державного лісопромислового підприємства «Прикарпатліс» за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2011 року, Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області листом від 29 листопада 2011 року № 09-06-14/7827 надіслано відповідачу вимогу щодо усунення виявлених ревізією фінансових порушень. При цьому, Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області пред'явлено Державному лісопромисловому підприємству «Прикарпатліс» вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії, аналіз пункту 2 якої вказує на виявлені збитки, заподіяні підконтрольній установі, та їхній розмір.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 вказаного Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Відповідно до пункту 6 цього ж Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також цим Положенням передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави. Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області про зобов'язання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 29 листопада 2011 року № 09-06-14/7827, оскільки орган державного фінансового контролю вправі заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень п. 10 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. При цьому відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю до особи, якою заподіяно такі збитки, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, в постановах від 15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14, від 13 травня 2014 року по справі № 21-89а14 та від 28 жовтня 2014 року по справі № 21-462а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судами першої та апеляційної інстанцій, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області відхилити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № 809/1170/1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 – 239-1 КАС України.

Судді: