Справа № 825/513/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/513/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бобруйко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання повернути кошти,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 17.03.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові) та просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.08.2015 № 5691;

- зобов'язати відповідача повернути кошти в сумі 25 000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що транспортний податок в розмірі 25 000,00 грн. за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб см., був установлений Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який почав діяти з 01 січня 2015 року, а тому, з врахуванням ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, даний вид оподаткування може застосовуватись не раніше 2016 року. В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вищевказаного Закону у 2015 році при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також зазначив, що в 2014 році, коли придбавався автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, в нього була відповідна фінансова можливість і він міг прогнозувати усі необхідні витрати на утримання даного об'єкта права приватної власності. Під час придбання транспортного засобу не передбачав, що в майбутньому на нього буде накладений податок, який він не буде спроможний сплачувати, оскільки з 01.04.2015 не працює у зв'язку з виходом на пенсію, та не отримує достатнього фінансового доходу. Також, через введення податку у розмірі 25 000,00 грн. щороку, ринкова вартість автомобіля істотно зменшується, що не тільки завдає йому прямих збитків від суттєвого здешевлення належного автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, але й унеможливлює продаж цього автомобіля з найменшим грошовим зиском.

Крім того пояснив, що ним було сплачено транспортний податок в розмірі 25 000,00 грн. після отримання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки у випадку непогашення податкового зобов'язання відповідачем були б нараховані йому відповідні штрафні (фінансові) санкції.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення та пояснив, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71 - VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок з громадян України: скасовано збір за першу реєстрацію транспортного засобу, який до 2015 року сплачували продавці авто. Саме власники транспортних засобів мають сплачувати транспортний податок, який віднесено до податків на майно. Керуючись нормами законодавства України, позивачу було сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Відповідно до п.п. 267.8.1 п.267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, тобто з 13.07.2015.

Посилання ОСОБА_3 на статі 22, 41, 58 Конституції України є безпідставними, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення не впливає на володіння та користування майном позивача. Закон України від 28.12.2014 № 71- VII не змінює вид податку, а запроваджує новий, зміни ж, внесені ще у 2014 році, заздалегідь встановили, що з 2015 року власники вказаних автомобілів мають сплачувати даний вид податку, а тому в даному випадку не має зворотної дії в часі.

Щодо посилань позивача на неконституційність вищезазначеного закону, зазначив, що оскільки рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України від 28.12.2014 № 71- VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не приймалось, то воно також є безпідставним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки «TOYOTA HIGHLANDER» універсал, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см., дата першої реєстрації транспортного засобу - 24.07.2014, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6).

У зв'язку з вищенаведеним, згідно із п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п. 267.6.2 п. 657.6 ст. 267 Податкового кодексу України, ДПІ у м. Чернігові було винесено ОСОБА_3 податкове повідомлення-рішення від 03.08.2015 № 5691, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 5).

Як вбачається з квитанції № 5, ОСОБА_3 було сплачено транспортний податок 03.11.2015 (а.с. 7).

В подальшому, вважаючи податкове повідомлення-рішення, винесене ДПІ у м. Чернігові, протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIІI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України - транспортний податок.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Абзацом другим п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 268 Податкового кодексу України передбачено, що щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Згідно із п.п. 267.6.5. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п. 14.1.251 Податкового кодексу України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до пп. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Враховуючи викладене вище, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування, а базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно, в склад якого, відповідно до п.п. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, входить транспортний податок, належить до місцевих податків. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання, відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 Податкового кодексу України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Також, згідно із п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Норми п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Судом встановлено, що Чернігівською міською радою (сорок сьома сесія шостого скликання) прийнято рішення від 30.01.2015, яким встановлено на території м. Чернігова місцеві податки та затверджено розмір їх ставок згідно із додатком № 1 до цього рішення, в тому числі і транспортний податок в розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 22-27).

Однак, суд вважає, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами Податкового Кодексу України.

Згідно з наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу судом встановлено, що транспортний засіб позивача «TOYOTA HIGHLANDER» універсал, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см., дата першої реєстрації транспортного засобу - 24.07.2014, у відповідності до норм діючого законодавства, є об'єктом оподатковування в розумінні приписів ст. 267 Податкового кодексу України.

Таким чином, грошове зобов'язання визначене ДПІ у м. Чернігові у податковому повідомленні-рішенні від 03.08.2015 № 5691 є винесеним у відповідності до норм діючого податкового законодавства України та підлягає сплаті.

Відповідно до п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі як стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» прийнято 28.12.2014, яким з 01.01.2015 введено транспортний податок, тобто закон прийнято до початку нового бюджетного періоду та за шість місяців до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), отже доводи позивача, що застосування норм згадуваного Закону є передчасними є необґрунтованими.

Так, у своєму рішенні від 14.10.2010 прийнятому в справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

Тому, введення нового виду податку «транспортного податку» на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Стосовно посилань позивача на недотримання відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ст.27 Бюджетного кодексу України, суд зазначає таке.

Так, ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Тобто, вищезазначеною нормою дійсно передбачено, що закони, які впливають на показники бюджету, за певних умов, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Однак суд звертає увагу, що законодавцем зроблено уточнення щодо її застосування. Зокрема, її дія поширюється у випадку, якщо запропоновані зміни зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету, тобто впливають на витрати, які понесе бюджет України.

Оскільки транспортний податок впливає на дохідну частину Бюджету, суд вважає, що норми ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України на нього не поширюються.

Щодо посилання позивача на статті 22, 58 Конституції України є необґрунтованими, оскільки Закон України від 28.12.2014 № 71- VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлює, що з 2015 року власники легкових автомобілів, які їх використовують до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., повинні сплачувати новий вид податку, а отже в даному випадку зворотної дії в часі не має.

Окремо суд зазначає, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної ради Автономної Республіки Крим. Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Твердження позивача щодо неконституційності вищезазначеного закону є безпідставними, оскільки рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України від 28.12.2014 № 71- VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не приймалось.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, прийняте ДПІ у м. Чернігові податкове повідомлення-рішення від 03.08.2015 № 5691 на суму 25000,00 грн., є правомірним, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування вищевказаного рішення, слід відмовити.

Крім того, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та позивач має обов'язок відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України із сплати транспортного податку, суд вважає, що сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 25 000,00 грн. поверненню не підлягають.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна