Справа № 813/976/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року справа № 813/976/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

Встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміеістративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій».

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що строк дії старої ліцензії серії АЕ №614285 на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданої позивачу закінчився 08.02.2015, а нову ліцензію серії АЖ №052681 на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями ОСОБА_1 отримав 11.02.2016. Відповідачем в день отримання нової ліцензії проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій» на суму 17000 грн. Відділ не працював, позивач алкогольними виробами не торгував. ФОП ОСОБА_1 вважає рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій» протиправним та просить скасувати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив та зазначив, що рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій» прийнято відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Вважає, що Головне управління ДФС у Львівській області в ході винесення рішення про застосування фінансових санкцій жодним чином не порушило прав та інтересів Позивача.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи позивача і представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції 12.05.2015 (запис в ЄДР №0003936) та перебуває на обліку в Городоцькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

За результатами проведеної фактичної перевірки субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 складено акт від 11.02.2016 №13/19/2100/НОМЕР_1, яким встановлено порушення вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

19.02.2016 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій» яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення відповідача до суду.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить такс місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання регламентовано Наказом ДПА України від 28.05.02р. №251. Даним наказом визначено порядок реєстрації та вимоги до заяви та обов'язкових документів, що подаються при включені місця зберігання до Єдиного реєстру.

Пунктом 2.1 зазначеного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до Єдиного реєстру вносяться місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Із змісту порядку вбачається, що передумовою для включення місця зберігання до Єдиного реєстру є отримання ліцензії на право роздрібної або оптової торгівлі алкогольними та тютюновими виробами (нотаріально посвідчена копія якої є обов'язковим додатком до заяви).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, якщо суб'єкт господарювання, який здійснює реалізацію і збереження алкогольних напоїв та тютюнових виробів в одному торгівельному приміщенні (будівлі), не має відокремленого від об'єкта роздрібної торгівлі місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, то у такого суб'єкта господарювання відсутні підстави для внесення до Єдиного реєстру відомостей про місце зберігання, з огляду на його відсутність.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлює, що до заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Законодавцем виключається можливість реєстрації місця зберігання для тих СПД, що не отримали відповідної ліцензії.

Судом встановлено, що строк дії старої ліцензії серії АЕ №614285 на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданої позивачу закінчився 08.02.2015, а нову ліцензію серії АЖ №052681 на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями ОСОБА_1 отримав 11.02.2016.

Відповідачем в день отримання нової ліцензії проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій» на суму 17000 грн. Перевіркою не встановлено, що позивач алкогольними виробами торгував. Однак, перевіркою виявлено зберігання алкогольних напоїв на загальну суму 2012,00грн. у місці зберігання не внесеному до Єдиного реєстру.

Стаття 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначає, що суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

В ході проведення перевірки встановлено, що місце здійснення торгівлі та зберігання позивачем алкогольних напоїв є тотожними, а тому, в суб'єкта господарювання не має обов'язку вносити до Єдиного реєстру будь яких даних про місце зберігання алкогольних напоїв.

Також встановлено, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, зокрема, роздрібну торгівлю алкогольними напоями, в приміщенні магазину за адресою: Городоцький район, с.Глиняни, вул.Сонячна, 95, який належить йому на праві суборенди згідно договору від 15.12.2015 №1. За цією ж адресою контролюючим органом проведено перевірку та виявлено порушення зберігання товарів (алкогольних напоїв) як в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» дано визначення поняттю «місце зберігання» як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів згідно з ч. 30 ст. 15 цього ж Закону здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються нотаріально засвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, виданої заявнику, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням, (частини 31 та 32 цієї статті),

Так, як Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» розрізняє поняття «місце зберігання» та «місце торгівлі» і вони не є тотожними, об'єкти роздрібної торгівлі не можуть відноситись до місць зберігання, щодо яких цим Законом встановлена вимога про обов'язкову реєстрацію у відповідному державному реєстрі. Алкогольні напої були виявленні контролюючим органом в магазині, тобто в місці роздрібної торгівлі, тому суд дійшов висновку, що позивачем не порушено вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», який не передбачає внесення місця здійснення роздрібної торгівлі до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Відтак, оскільки позивач зберігав алкогольні напої за місцем здійснення торгівлі, однак станом на час проведення перевірки торгівлю цими алкогольними напоями не здійснював та ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями отримав лише 11.02.2016 в день проведення перевірки, суд дійшов висновку, що у нього не має підстав для включення вказаного місця до Єдиного реєстру, таким чином рішення відповідача про застосування фінансових санкцій на суму 17000 грн.00 коп. є протиправним і таким, що підлягає до скасування.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте контролюючий орган цього обов'язку не виконав.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.02.2016 №5/2100/НОМЕР_1 «Про застосування фінансових санкцій».

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікайний код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 680 (шістсот вісімдесять) грн.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський