Справа № 826/642/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2016 року 14:15 № 826/642/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» (надалі - позивач або ТОВ «АСТ-Технології») з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2015 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків акта ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.08.2015 № 317/26-57-22-05/34645705 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АСТ-Технології» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015 року». На переконання позивача акт перевірки не містить жодних належних доказів нереальності (безтоварності) господарських операцій позивача з його контрагентами-постачальниками ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард», та позиція контролюючого органу ґрунтується на лише суб'єктивних припущеннях перевіряючого. Також позивач вказує на те, що законність податкового повідомлення-рішення від 20.08.2015 № невілюється фактом допущення контролюючим органом порушення норми пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України при призначенні позапланової виїзної перевірки.

В судовому засіданні, призначеному на 24.03.2016, представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та жодні письмові заперечення і додаткові документи до суду не подав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думки представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, протягом періоду з 22.07.2015 по 28.07.2015 працівником ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норм пп. 78.1.1 і 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 22.07.2015 № 1446 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АСТ-Технології» з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додну вартість по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.01.2015 по 31.01.2015, за результатами якої складений акт від 04.08.2015 № 317/26-57-22-05/34645705 (надалі - акт перевірки, а.с. 25 - 45).

З текстів поданої позовної заяви та акта перевірки вбачається, що працівник контролюючого органу був допущений до проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «АСТ-Технології».

В тексті зазначеного акта перевірки містяться висновки працівника податкової інспекції про заниження позивачем в порушення норм п. 44.1 ст. 44, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6 і п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України показників задекларованого податку на додану вартість за звітний період січень 2015 року на суму 683 410 грн. Епізод даного правопорушення перевіряючий пов'язує з фактами неправомірного врахування ТОВ «АСТ-Технології» при визначенні об'єктів оподаткування податком на додану вартість сум витрат на придбання товарів у контрагентів-постачальників ТОВ «Інтеграс Компані» (на підставі договорів поставок від 14.01.2015 № 1721 та від 22.012.015 № 1818) і ТОВ «Асфард».

За результатами таких господарських операцій ТОВ «АСТ-Технології» віднесло до складу податкового кредиту за звітний період січень 2015 року загальну суму податку на додану вартість в розмірі 683 410 грн. (на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард»).

В ході здійснення документальної перевірки працівник ДПІ дійшов висновку про відсутність у ТОВ «АСТ-Технології» правових підстав для формування показника податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з суб'єктами підприємницької діяльності ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард».

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на наступних обставинах: 1) договорів на транспортування придбаного обладнання ТОВ «АСТ-Технології» до перевірки не надало; 2) походження придбаних ТОВ «АСТ-Технології» товарів неможливо підтвердити, оскільки за даними Єдиного реєстру податкових накладних постачальники ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард» не були імпортерами відповідної продукції (обладнання) з кодом УКТ ЗЕД, а їх контрагенти по ланцюгу постачання (ТОВ «Інкотерм Плюс», ІП «Логін», ТОВ «Прайд Трейдінг», ТОВ «Гладіатрікс») протягом звітного періоду січня 2015 року декларували постачання інших товарів ніж фігурують у спірних правовідносинах; 3) відповідно до даних звітності по сплаті єдиного внеску облікова кількість працівників на ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард» складає по одній особі, що, на думку перевіряючого, недостатньо для ведення нормальної господарської діяльності.

З урахуванням даної інформації контролюючий орган не визнав надані позивачем до перевірки первинні документи, такими, що підтверджують реальність вчинення господарських операцій з поставок товарів.

17.08.2015 ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві своїм листом № 10173/10/26-57-22-05 «Про розгляд заперечення» залишила без змін висновки, викладені в акті перевірки, а заперечення товариства проти акта від 04.08.2015 № 317/26-57-22-05/34645705 - без змін.

20.08.2015 ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»)(а.с. 52), яким визначило ТОВ «АСТ-Технології» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 025 115 грн., в тому числі 683 410 грн. за основним платежем, 341 705 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатами процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення від 20.08.2015 № було залишено без змін згідно рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 30.10.2015 № 16502/10/26-15-10-05-35 та Державної фіскальної служби України від 28.12.2015 № 27761/6/99-99-10-01-01-25.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 20.08.2015 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012 (набрав чинності 01.12.2014 та наразі чинний).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акта перевірки (стор. 2 такого акта), протягом перевіряємого періоду ТОВ «АСТ-Технології» здійснювало господарську діяльність з установлення та монтажу машин і устаткування, що відповідає видам діяльності позивача згідно з ЄДРПОУ.

Матеріали справи свідчать про укладення між ТОВ «АСТ-Технології», в особі директора ОСОБА_1, і суб'єктами підприємницької діяльності - ТОВ «Інтеграс Компані», в особі директора ОСОБА_2, та ТОВ «Асфард», в особі директора ОСОБА_3, письмових договорів поставок обладнання, а саме:

- договору поставки № 1721 від 14.01.2015 (а.с. 77 - 79), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Інтеграс Компані») зобов'язується передати у власність Покупця (позивача) обладнання відповідно до специфікації (додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за ньбого відповідно до умов цього Договору. Загальна сума Договору складає 1 103 400 грн., крім того ПДВ - 220 680 грн.;

- договору № 1818 від 22.01.2015 (а.с. 84 - 88), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Інтеграс Компані») передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує товар (продукцію), найменування, одиниця виміру, загальна кількість, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких изначена сторонами у додатках (специфікаціях) до Договору;

- договору поставки № 23/15 від 12.01.2015 (а.с. 92 - 94), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Асфард») зобов'язується передати у власність Покупця (позивача) обладнання відповідно до специфікації (додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за ньбого відповідно до умов цього Договору. Загальна сума Договору складає 79 088 грн., крім того ПДВ - 15 817,60 грн.;

- договору поставки № 24/15 від 16.01.2015 (а.с. 99 - 101), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Асфард») зобов'язується передати у власність Покупця (позивача) обладнання відповідно до специфікації (додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за ньбого відповідно до умов цього Договору. Загальна сума Договору складає 575 940,30 грн., крім того ПДВ - 115 188,06 грн.;

- договору поставки № 30/15 від 21.01.2015 (а.с. 107 - 109), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Асфард») зобов'язується передати у власність Покупця (позивача) обладнання відповідно до специфікації (додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за ньбого відповідно до умов цього Договору. Загальна сума Договору складає 1 511 222,16 грн., крім того ПДВ - 302 244,43 грн.

За умовами цих договорів поставка проводиться на умовах СРТ - Carriage Paid To («Перевезення оплачена до ) на адресу: 03148, м. Київ, вул. Героїв Космосу, буд. 4, оф. 40 (тобто, на адресу ТОВ «АСТ-Технології») у відповідності з Правилами міжнародного тлумачення торгівельних термінів (Інкотермс 2010). Усі витрати, пов'язані з доставкою, несе Постачальник. Датою поставки є дата підпису Покупцем видаткової накладної.

Розрахунки за товар здійснюються Покупцем в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у банку. Передбачена можливість здійснення повної або часткової попередньої оплати вартості товарів.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту за вказаним договорами поставок за перевіряємий період позивач надав суду копії наступних документів (а.с. 80 - 83, 89 - 91, 95 - 98, 102 - 106, 110 - 113, 155 - 188, 217 - 238, 263):

- додатків № 1 до договорів поставок - специфікацій, де містяться відомості про асортимент та ціну товарів, та у випадку специфікації до договору № 1818 від 22.01.2015 - також умови поставки товарів;

- видаткових накладних від 24.03.2015 № 1025 на суму 1 324 080 грн. (з ПДВ), від 30.01.2015 № 1079 на суму 176 880 грн. (з ПДВ) щодо поставки ТОВ «Інтеграс Компані» обладнання в асортименті (приладу ратомер, шарикопідшипника внутрішнього). Зі змісту таких накладних вбачається, що вони були складені на підставі відповідних договорів поставок. Відпуск товарів здійснював директор ОСОБА_2, а отримання товарів зі сторони Покупця - директор ОСОБА_1;

- електронних податкових накладних від 28.01.2015 № 879 на суму 926 856 грн. (в т.ч. ПДВ - 154 476 грн.), від 30.01.2015 № 1015 на суму 397 224 грн. (в т.ч. ПДВ - 66 204 грн.) та від 30.01.2015 № 1079 на суму 176 880 грн. (в т.ч. ПДВ - 29 480 грн.), виписаних від імені ТОВ «Інтеграс Компані» на користь позивача, підписаних ОСОБА_2;

- видаткових накладних від 16.01.2015 № 504 на суму 94 905,60 грн. (з ПДВ), від 19.01.2015 № 565 на суму 691 128,36 грн. (з ПДВ) та від 30.01.2015 № 1039 на суму 1 813 466,59 грн. (з ПДВ) щодо поставки ТОВ «Асфард» обладнання та комплектуючі в асортименті (з'єднувачів з зовнішньою різьбою, прохідних трійників та муфт, труб, перехідників та ін.). Зі змісту таких накладних вбачається, що вони були складені на підставі відповідних договорів поставок. Відпуск товарів здійснював директор ОСОБА_3, а отримання товарів зі сторони Покупця - упованожений працівник товарисвта ОСОБА_4 та директор ОСОБА_1;

- електронних податкових накладних від 16.01.2015 № 504 на суму 94 905,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 15 817,60 грн.), від 19.01.2015 № 565 на суму 691 128,36 грн. (в т.ч. ПДВ - 115 188,06 грн.) та від 30.01.2015 № 1039 на суму 1 183 466,59 грн. (в т.ч. ПДВ - 302 244,43 грн.), виписаних від імені ТОВ «Асфард» на користь позивача, підписаних ОСОБА_3;

- карток субрахунку 281 «Товари на складі» рахунку 28 в розрізі по номенклатурі товарів за 2015 рік;

- реєстри отриманих накладних від постачальників, завірених головним бухгалтером ТОВ «АСТ-Технології» ОСОБА_5, де наведені відомості про осіб, уповажноважених від імені Товариства на отримання відповідних товарно-матеріальних цінностей;

- оригінали виписок банків по особовим рахункам ТОВ «АСТ-Технології», де зафіксовані відомості про перерахування коштів на користь ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард» в якості оплати за обладнання згідно відповідних договорів.

Відповідно до письмових пояснень позивача, що наведені в тексті позову, та пояснень від 30.03.2016 № 233, придбані у названих постачальників обладнання та комплектуючі були використані в господарській діяльності ТОВ «АСТ-Технології», а саме - для виготовлення насосної станції для подачі інгібіторів на свердловині УКПГ «Семиренки» на замовлення ПрАТ «Нафтогазвидобування» згідно договору поставки № 03/02/14/94 від 28.07.2014, та реалізовані скомплектованими партіями на адреси покупців (ДП «Ліаг Технік Сервіс Україна», ТОВ «Насос», ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз», ТОВ «Корпорація КРТ», ТОВ «Спецгазбуд» та ПрАТ «Укргазвидобування») на підставі договорів поставок.

Додатково на підтвердження наявності економічної обґрунтованості укладення спірних договорів ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард» позивач надав до суду наступні документи (а.с. 114 - 154, 249 - 262): копії договорів поставок, укладених між ТОВ «АСТ-Технології» (як постачальником) і покупцем ПрАТ «Нафтогазвидобування», та первинної документації до них та угод з іншими покупцями (специфікацій, видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей покупців на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортної накладної); копії актів списання товарно-матеріальних цінностей, датованих квітнем 2015 року; копію статуту та штатного розпису ТОВ «АСТ-Технології»; копію податкового розрахунку ТОВ «АСТ-Технології» сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 1-ий квартал 2015 року (форми № 1ДФ); копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (легкового автомобіля) за ТОВ «АСТ-Технології»; копію наказу від 01.08.2011 № 35-к про призначення на посаду водія.

Оцінивши вказані докази за правилами ст. 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагенами-постачальниками у зв'язку з наступним.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Також з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ «АСТ-Технології» на придбання обладнання та комплектуючих і здійсненням ним господарської діяльності.

Під час судового розгляду відповідач не навів суду будь-яких доводів та не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або свідчили б про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування витрат і податкового кредиту за наслідками спірних господарських операцій.

Згідно даних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та даних з Реєстру платників податку на додану вартість, доступ до якого наданий на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (www. sfs.gov.ua), станом момент укладення спірних договорів поставок та виписки податкових накладних на підставі таких договорів, контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

Крім того, як зазначає Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 01.03.2016 № К/800/43042/15, «судам слід враховувати, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «АСТ-Технології» і його постачальниками (ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард»), а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів поставок та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Також, в акті перевірки позивача відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «АСТ-Технології», ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум податку на додану вартість в ціні товарів, придбаних у ТОВ «Інтеграс Компані» і ТОВ «Асфард», що були віднесені до складу податкового кредиту ТОВ «АСТ-Технології» за звітний період січень 2015 року, та як наслідок про протиправність здійсненого відповідачем нарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 20.08.2015.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «АСТ-Технології» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 20.08.2015 № .

3. Стягнути судові витрати у сумі 15 376,72 грн. (п'ятнадцять тисяч триста сімдесят шість гривень 72 копійки) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський