Справа № 758/3403/14-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/53975/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на постанову та ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про стягнення сум заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, уточнивши який просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати щомісячної соціальної державної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2009 року по 30 вересня 2015 року в сумі 15542 грн. 29 коп. та суму незаконних відрахувань з її пенсії у розмірі 1708 грн. 01 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року залишено без розгляду.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині залишених без розгляду позовних вимог - закриття провадження у справі.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2009 року позов ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва задоволено. Визнано дії відповідача протиправними та зобов'язано нарахувати позивачці надбавку відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року постанову Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2009 року скасовано в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва вчинити певні дії та ухвалено в цій частині нову постанову про зобов'язання відповідача здійснити позивачці перерахунок пенсії з нарахуванням щомісячної соціальної державної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених виплат. В решті зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 2 листопада 2011 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року залишено без змін.

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва від 21 вересня 2010 року відповідно до постанови Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2009 року проведено перерахунок державної соціальної допомоги ОСОБА_5 як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року. Відповідно до протоколу від 1 жовтня 2010 року по нарахуванню та виплаті пенсій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві в листопаді 2010 року ОСОБА_5 отримано борг по перерахунку виплат за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року в сумі 3891 грн. 90 коп.

На виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року, відповідачем проведено перерахунок державної соціальної допомоги позивачці як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та встановлено переплату державної соціальної допомоги в розмірі 2472 грн. 80 коп., яку з 1 липня 2011 року розпочали відраховувати з пенсії позивачки в розмірі 20 % від розміру пенсії.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 9 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щомісячну державну надбавку до пенсії як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 20 червня 2010 року до 31 грудня 2010 року та з 1 січня 2011 року до 9 березня 2011 року, з урахуванням проведених нарахувань.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва провести перерахунок пенсії ОСОБА_4 як дитині війни з урахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за період з 29 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням проведених виплат.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи позивачці ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог за період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2011 року, та за 2012, 2013, 2015 роки, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виплата позивачці щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у вказані періоди проводилась відповідно до чинного законодавства.

Такі висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI, який набрав чинності 19 червня 2011 року. Зазначеним Законом Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з набранням чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто з 23 липня 2011 року, застосуванню підлягали положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 745.

У 2012, 2013 роках Прикінцеві положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та «Про Державний бюджет України на 2013 рік» містили положення про те, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 та 2013 роки відповідно.

Частиною 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст. 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, з 1 січня 2015 року ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діє в новій редакції, частиною 1 якої передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_4 за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, чинній до 1 січня 2015 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 1 січня 2014 року, не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

В той же час, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7, якими установлено, що у 2014 році норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII опубліковано в газеті «Голос України» 2 серпня 2014 року № 146, він набрав чинності 3 серпня 2014 року.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 3 серпня 2014 року.

За таких обставин, коли з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року відповідач порушив право позивачки на отримання щомісячної надбавки як дитині війни в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відтак ухвалив рішення про задоволення цих позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року спір між сторонами вирішено, оскільки відповідача зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивачки з нарахуванням щомісячної соціальної державної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених виплат, а тому з відповідача має бути стягнуто заборгованість з виплати щомісячної соціальної державної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2009 року по 30 вересня 2015 року в сумі 15542 грн. 29 коп., а також суму відрахувань з пенсії ОСОБА_4 у розмірі 1708 грн. 01 коп., не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Верховний Суд України у постанові від 3 листопада 2014 року (справа № 21-271а14) також висловив правову позицію, що зменшення розміру виплат пенсії, яке відбулося не у зв'язку зі зменшенням розміру пенсії, а у зв'язку зі встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду. А згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Не спростовують доводи касаційної скарги висновків судів про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_4 за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційних скарг про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову та ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк