Справа № 813/7364/13а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 876/701/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Матковська З.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Богдан А.О.

за участю представників сторін:

від позивача Крупенко Н.В., Крупенко О.В.

від відповідача Хмура Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/7364/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кен-Пак Яворів» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кен-Пак Яворів» (позивач) звернулось з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (відповідач) та просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 19.09.2013р. № , № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. За наслідком проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 р., валютного та іншого законодавства податковий орган безпідставно прийшов до висновку про те, що позивач реалізовував кроненкорки на експорт за цінами нижчими від звичайних, так як при визначені звичайної ціни відповідач використав інформацію не про укладені на момент продажу договори, а дані з митних декларацій. В акті не зазначено яким передбаченим законом способом було встановлено, що ціни не відповідають рівню звичайних цін, не проведено розрахунку звичайних цін та не проведено порівняння звичайних цін з договірними цінами, як передбачено п.153.2.1 ПК України. Кроненкорки, які реалізовувались покупцям не є ідентичними (однорідними) товарами, технічні характеристики для кожного з клієнтів є різними. Крім того, як зазначає позивач, різниця між цінами не перевищує 20%, а тому застосування звичайних цін є безпідставним. Відповідачем не взято до уваги листа позивача про встановлення цін шляхом участі у конкурсах та аукціонах. Відповідач прийшов до висновку про те, що у квітні 2012 року позивачем завищено собівартість виготовленої продукції та реалізації готової продукції, занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 43262,28 грн., а в травні 2012 року занижено дохід від реалізації товарів на суму 347653 грн., на підставі журналу № 13, який вважає первинним документом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/7364/13-а адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.09.2013р. №, № та №, винесені Городоцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач, та подав апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить постанову суду першої інстан3ції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне. При визначені звичайної ціни кроненкорків використано інформацію про укладені на момент продажу товарів договори з ідентичними товарами у співставних умовах, а саме контракти з ООО «САБМиллер РУС», Росія, ООО «Обьединение Пивоварни Хейнекен», Росія, внаслідок проведення аналізу цін встановлено реалізацію нижче звичайних цін по трьох підприємствах : Філія ВАТ «Пивоварна Компанія «Балтика», Росія, ООО «Крон-Пак», Росія та ООО «Кен-Пак» Росія, 2 з них є однією маркою Кен-Пак. Різниця між договірною вартість товарів та звичайною ціною перевищує 20% та складає 5454866,17 грн. Під час перевірки працівниками відповідача було обстежено приміщення цеху виготовлення кроненкорків, у цеху для перевірки надано журнал №13 обліку виготовленої продукції, де зафіксовано кількість виготовленої продукції щоденно позмінно в асортименті та є ініціали та підписи «здав», «прийняв» осіб, які здають та приймають зміну. При звірці журналу з оборотно-сальдовими відомостями по рах.26 встановлено розбіжності за квітень та травень 2012 року. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та у задоволенні позову слід відмовити.

Представники позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують. Просять постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.12 по 31.12.12, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.12 по 31.12.12р., про що складено акт від 03.09.2013 р. № 32/22-40/35413712.

Відповідачем у акті перевірки зафіксовано порушення позивачем пп.14.1.56, п.14.1.71 п.14.1 ст.14, пп. 14.1.202 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1, п.137.4 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.140.3 ст.140, пп.153.2.1, 153.2.2 п.153.2 ст.153, пп.153.2.3 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ТзОВ «Кен-Пак Яворів» встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 1192402,66 грн.; порушення п.14.1.71 п.14.1 ст.14, пп.153.2.1,153.2.2 п.153.2 ст.153, пп.153.2.3 п.153.2 ст.153 ПК України, пп. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ТзОВ «Кен-Пак Яворів» встановлено заниження податку на прибуток внаслідок порушення з питань застосування «звичайних цін» на суму 981350,21 грн.; п.185.1 ст.185, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України в результаті чого встановлено зменшення від'ємного значення податку на додану вартість всього на суму 189098,58 грн., що призвело до зменшення бюджетного відшкодування на суму 189098,58 грн.; п.46.1 ст.46, п.176.2 ст.176, абз.2 п.119.2 ст.119 ПК України, а саме у звітність за ф.1 ДФ за 2 та 3 квартали 2012 року встановлено факт подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків.

На підставі Акта перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.09.2013р.: № , № , № .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.153.2.1, п.153.2.2 ст.153 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги). Витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи, визначаються виходячи з договірних цін, але не вищих за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання, у разі якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Згідно п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» діє до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п. 1.20.1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки.

Порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) регламентований підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону, в межах якого податковий орган зобов'язаний діяти при визначенні рівня звичайних цін.

Згідно п. 1.20.4 ст.1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо товари (роботи, послуги) продаються з використанням конкурсу, аукціону, біржової пропозиції або пропозиції на організованому ринку цінних паперів, або коли продаж (відчуження) товарів здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною є ціна, отримана при такому продажі.

Згідно з підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 вказаного Закону обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

В акті зазначено, що при визначенні звичайної ціни податковий орган використовував інформацію про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах, із врахуванням звичайних при укладанні угод між непов'язаними особами надбавок чи знижок до ціни. Внаслідок проведеного аналізу цін відповідачем встановлено реалізацію нижче звичайних цін по трьох підприємствах: Філія ВАТ «Пивоварна Компанія «Балтика», Росія, ООО «Крон-Пак», Росія та ООО «Кен-Пак» Росія, 2 з них є однією маркою Кен-Пак.

Для отримання інформації щодо звичайних цін порівнянню підлягають співставленні умови договорів на певній території ринку ідентичних (однорідних) товарів. Матеріалами справи доведено, що на ціну кроненкорків впливають такі характеристики як тип кроненкорків, кількість кольорів у графічному зображенні, додаткове покриття жесті оловом чи лаком, нанесення акційних кодів та такі умови як об'єм виробничої замовленої партії, об'єм партії на поставку, загальна сума контракту, умови оплати.

Позиція податкового органу про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною є такою, що не ґрунтується на приписах законодавства, жодною нормою якого не передбачено, що митна вартість товару є звичайною ціною для такого товару.

Відповідно до п.14.1.56 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 137.1 ст.137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п. 137.4 ПК України датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Згідно з 138.1.1 п.138.1 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (п. 138.2 ПК України).

Згідно з п. 138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Пунктом 139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999р., підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Під час перевірки позивачем було надано журнал №13 обліку виготовленої продукції, де зафіксовано кількість виготовленої продукції щоденно позмінно в асортименті та є прізвища та підписи «здав», «прийняв» осіб, які здають та приймають зміну. При звірці даного журналу з даними оборотно-сальдової відомості по рах.26 «Готова продукція» «ТМЦ Склад готової продукції» встановлено розбіжності за квітень та травень 2012 року. Зокрема за квітень згідно журналу виготовлено кроненкорків в кількості 214344,005 тис шт., а по оборотно-сальдовій відомості по Дт рах. 26 відображено виготовлення кроненкорків в кількості 221357,61 тис.шт., тобто фактично виготовлено кроненкорків менше, ніж відображено у бухгалтерському обліку. За даними кроненкорків виготовлено більше, ніж відображено у бухгалтерському обліку, різниця яких склала 10631,398 тис.шт.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що журнал № 13 не є первинним документом в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», такий не може підтвердити виготовлення кроненкорків, так як відповідно до п.5.14 Процедури інтегрованої системи менеджменту № 7.5-01-2012 «Виробництво кроненкорків» процес виготовлення кроненкорків вважається завершеним після проведення контролю якості виготовлення продукції, її пакування та маркування, що не реєструється у журналі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/7364/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Матковська З.М.

Запотічний І.І.

Повний текст ухвали складено 13.04.2016 року.