Справа № 803/100/16
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 р. Справа № 876/1800/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представників позивача: Мороза В.Р. та Гончарука В.В.

та представника відповідача: Пивовара В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

29.01.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 жовтня 2015 року № та № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання про донарахування штрафу у розмірі 10% в сумі 954,20 грн. та в розмірі 20% в сумі 7787,43 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ними за лютий 2015 року задекларовано податкове зобов'язання по податку на додану вартість сумі 0 грн. згідно з поданої декларації та керуючись в роботі офіційними роз'ясненнями органів, що адмініструють нарахування на сплату ПДВ вважає неправомірним нарахування штрафних санкцій в сумі 8 741,63 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до листа ДФС України №7796/7/99-99-19-03-02-17 «Про податок на додану вартість» розділ «Електронне адміністрування ПДВ» від 06 березня 2015 року в якому надано роз'яснення щодо заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року до декларації за лютий 2015 року (рядок 20.1) можуть бути включені суми непогашених станом на 01 лютого 2015 року залишків від'ємного значення попередніх податкових періодів, задекларовані у рядках 20.2 та 24 декларації за січень 2015 року, у розмірі, що не перевищує позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту звітного періоду лютий 2015 року (рядок 18). Вказана сума не обліковується у додатку 2 до декларації та не може бути врахована у збільшення реєстраційної суми та заявлена до бюджетного відшкодування. Решта непогашених станом на 01 лютого 2015 року залишків від'ємного значення в розділі ІІІ декларації за лютий 2015 року не відображаються, а тому рядки 20.2 та 20.3 у декларації за лютий 2015 року не заповнюються. Показники таких рядків уперше можуть бути сформовані в декларації за звітний період березень 2015 року та враховуються під час визначення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету чи підлягає бюджетному відшкодуванні. Або переноситься до декларації наступних звітний періодів.

У ході апеляційного розгляду представники апелянта Мороз В.Р. та Гончарук В.В. надали пояснення та просять задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача Пивоварник В.В. у ході апеляційного розгляду надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким задекларовано суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, тобто після спливу строку сплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання, а тому не може бути підставою для звільнення платника від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що Луцькою ОДПІ проведено камеральну перевірку, щодо дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання ТзОВ «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП», за результатом якої складений акт від 17 вересня 2015 року №4000/15-01/33755300 (а.с.8). З даного акту вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі ПК України), а саме не забезпечило своєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість протягом граничних термінів.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийнятті податкові повідомлення-рішення від 01 жовтня 2015 року № та № яким позивачу визначено грошове зобов'язання про донарахування штрафу у розмірі 10% в сумі 954,20 грн. та в розмірі 20% в сумі 7787,43 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) (а.с.6-7).

У відповідності до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Зокрема, відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з поданої податкової декларації № з податку на додану вартість за лютий 2015 року позивачем було задекларовано узгоджене податкове зобов'язання 0 грн. Згідно з додатку 2 до декларації «Розрахунок суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року задекларовано суму залишку від'ємного значення 77557,00 грн. (а.с.10-13)

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вище зазначених вимог Податкового кодексу України, ТзОВ «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» 16 квітня 2015 року до Луцької ОДПІ подало уточнюючий розрахунок податкового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2015 року №, згідно якого визначено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, у розмірі 77557,00 грн.(а.с.14-19).

Як вбачається з зворотного боку облікової картки платника податків ТзОВ «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, послуг, за 2015 рік за позивачем рахувалась переплата у розмірі 43708,17 грн. (а.с.44)

20 квітня 2015 року товариством було подано до Луцької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року № у якій товариство грошове зобов'язання в сумі 4771,00 грн. та згідно з платіжного доручення № 162 від 28 квітня 2015 року сплачує дану суму (а.с.32-37).

В силу пп. 14.1.152 п.14.1 ст. 14 ПК України під погашенням податкового боргу розуміється зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідними документами.

Відповідно до п.87.9 ст.89 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В контексті наведеного слід зазначити, що податковий борг, це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), ще не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, незалежно від визначеної платником податку призначення платежу, у разі наявності податкового боргу, сума такого платежу у розмірі податкового боргу зараховується на погашення цього податкового боргу в порядку черговості його виникнення.

Отже, на підставі даної статті сплата грошового зобов'язання в сумі 4771,00 грн. погасила податковий борг в порядку черговості, у зв'язку з цим залишок несплаченого податкового боргу становить 38937,17 грн.

28 травня 2015 року позивачем подано до відповідача уточнюючий розрахунок податкового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2015 року №, згідно якого збільшено залишку від'ємного значення задекларованого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів у сумі 43708,18 грн.( а.с.20-24)

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» не було сплачено узгоджених сум грошового зобов'язання самостійно визначених та задекларованих ним у вищезазначених деклараціях з податку на додану вартість протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Податковим кодексом України для подання податкової декларації.

Відповідальність за несплату узгодженої суми податкового зобов'язання передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання. Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів). Відповідна правова позиція відображена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 №1602/11/10/14-14.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 т 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошової) зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Податковий кодекс України не містить норм щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань (податкового боргу) у разі подання уточнюючого розрахунку після закінчення граничного строку подання розрахунків та спливу граничного строку сплати узгоджених податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким задекларовано суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, тобто після спливу строку сплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання, а тому не може бути підставою для звільнення платника від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань.

Аналогічною є позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена зокрема в ухвалах від 01 липня 2015 року у справі № К/800/35425/14, від 06 липня 2015 року у справі № К/9991/43126/12.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНВЕСТГРУП» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі №803/100/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний