Справа № 2а/0270/3316/12
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2016 р. м. Київ К/9991/80874/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Островерха Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012

у справі №2а/0270/3316/12

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2012, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції від 25.06.2012 № та № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1281,50 грн.

Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні судом касаційної інстанції допущено заміну відповідача у справі - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції правонаступником - Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Вінницькою ОДПІ проведено перевірку господарської одиниці позивача - кафе-бару «Особняк», розташованого по вул. Молодіжній, 56А в с.Зарванці Вінницького району, за результатом якої складено акт від 15.06.2011 № 88/02/28/22/. На підставі акта перевірки складено оспорювані податкові повідомлення-рішення.

1. За податковим повідомленням-рішенням Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції від 25.06.2012 № до позивача на підставі ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 116525,42 грн. за порушення вимог п. 12 ст. 3, ст. 6 цього закону, що полягало у нездійсненні обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання за період з 06.11.2011 по 14.06.2012 в загальній сумі 58262,71 грн. Відповідач виходив з того, що товар, отриманий згідно з викладеним в акті переліком накладних, не обліковано у книзі обліку доходів і витрат.

При перевірці в цій частині правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону № 265/95-ВР були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова ДПС, третя особа - ДПА у Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом з тим положення Закону № 265/95-ВР не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до п. 177.10. ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.

Форма книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення, затверджено наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за № 1425/18720 (чинним на час виникнення спірних відносин).

Форма книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зокрема її графи 2 та 11, а також підпункт 3.2 пункту 3 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, передбачає лише облік залишку товарних запасів, матеріалів, сировини на початок звітного періоду та на кінець звітного періоду (року). Відповідач не встановив в ході перевірки наявність реалізованих протягом звітного періоду (року) товарних запасів, які обліковувались у позивача на початок такого звітного періоду.

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що товарні запаси ним не створювались, товар придбавався та одразу виставлявся на реалізацію на вітрину кафе-бару «Особняк», що підтверджується накладними на придбання товару. Ці обставини також встановлені судами попередніх інстанцій на підставі пояснень свідка. Судами також встановлено, що у позивача наявні реєстри накладних, товарно-транспортних накладних.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі ст. 20 Закону №265/95-ВР.

Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги в цій частині та залишає оскаржувані судові рішення в такій частині без змін.

2. За податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2012 № до позивача на підставі абз. 3 п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 застосовані штрафні (фінансові) санкцій в сумі 11625 грн. за порушення вимог п. 2.6 Постанови п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320. Відповідач вважає, що позивач неоприбуткував готівку, а саме: не здійснив відповідного запису у Книзі обліку розрахункових операцій на підставі звітних чеків за період з 06.11.2011 по 14.06.2012.

При перевірці в цій частині правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Виходячи з того, що законодавством під «оприбуткуванням готівки» у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, встановленому законодавством, не може вважатися «оприбуткуванням готівки».

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, який неодноразово висловився з цього питання, зокрема в постановах від 02.04.2013 у справі № 21-76а13 позовом ДП «Клінічний санаторій «Місхор» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ДПІ у м. Ялті Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 02.04.2013 у справі № 21-439а13 позовом ПП «Регіон-Юг» до ДПІ у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 12.11.2013 у справі № 21-370а13 за позовом ТОВ «Ресурс-Сервіс» до ДПА в Київській області, Васильківської ОДПІ Київської області (про визнання дій неправомірними та скасування рішення.

Враховуючи наведене, є неправильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що наявність роздрукованого фіскального чеку є належним підтвердженням повного та своєчасного оприбуткування готівки, а не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій на підставі звітних чеків РРО є порушенням порядку ведення книги обліку розрахункових операцій, а не п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Судом першої інстанції допитано свідка ОСОБА_4, який пояснив, що на час перевірки в книзі обліку розрахункових операцій були всі роздруковані щоденні фіскальні звіти РРО із зазначенням коштів, оприбуткованих через РРО, однак ці кошти не були записані в книгу обліку розрахункових операцій.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що не може встановити цей факт, оскільки на час звернення позивача до суду з позовом книга обліку розрахункових операцій зникла.

Суд касаційної інстанції не може визнати обґрунтованими судові рішення в цій частині, оскільки суди порушили ст.ст. 69, 70, ст. 71, ч. 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України у справі про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це правило означає, що податковий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття рішення. Водночас якщо платник податків не згоден з доводами податкового органу, він може їх спростовувати. Це випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

Обставина щодо відсутності запису в низі обліку розрахункових операцій могла бути встановлені на підставі акта перевірки, який у відповідності до абз. 2 п. 3, п.п. 4,5,6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 (далі - Порядок), є службовим документом, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також на підставі показань свідка, що згідно зі ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України містять фактичні дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечень осіб, які беруть участь у справі.

Ці обставини можуть бути спростовані суб'єктом господарювання лише на підставі належних і допустимих доказів, але суди таких доказів не вказали.

Факт зникнення книги обліку доходів і витрат на час звернення позивачем до суду з позовом сам по собі не спростовує факту відсутності у книзі обліку розрахункових операцій відповідного запису, що зафіксовано в акті перевірки та підтверджено показаннями свідка, а також не спростовувалось позивачем. До того ж факт зникнення книги обліку розрахункових операцій у зв'язку з вилученням її контролюючим органом встановлений судом без посилань на докази.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 25.06.2012 № і направити справу в цій частині на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 25.06.2012 № залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в частині залишення без змін судових рішень з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун