Справа № 2а-14514/12/2670
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/3436/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року

у справі №2а-14514/12/2670

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (надалі - ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова), Міністерства фінансів України, старшого державного податкового інспектора Гуріної Галини Борисівни, виконуючого обов'язки начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області Сагайдак І.А.

про скасування податкового повідомлення рішення та зобов'язання вчинити певні дії,, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поставлено питання про зобов'язання утриматись від вчинення дій у вигляді обмеження господарської діяльності позивача, скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова від 18.09.2012 року №1, від 06.12.2012 року №1, від 12.03.2013 року №; скасування актів від 07.09.2012 року №3560/1701/НОМЕР_1, від 23.11.2012 року №5406/1701/НОМЕР_1, від 26.02.2013 року №747/1710/НОМЕР_1; скасування наказу від 20.12.2011 року №1675, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2011 року №1536/20274; стягнення судового збору, суми штрафу, відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалась неодноразово.

За наслідками останнього перегляду, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Міністерство фінансів України зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими та просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п.2 ч.1 ст.222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 07.09.2012 року №3560/1701/НОМЕР_1.

Проведеною перевіркою встановлено порушення пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ч. 2 п. 294.1 ст. 294, п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу України у зв'язку із несвоєчасним поданням податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за І квартал 2012 року; порушення п. 295.3 ст. 295 та пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України у зв'язку із заниження суми єдиного податку, яка підлягає нарахуванню сплаті в бюджет за підсумками І півріччя 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.09.2012 року №1, згідно з яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 1302,95 грн. (за основним платежем 1132,95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 170,00 грн.).

Крім того, ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 23.11.2012 року №5406/1701/НОМЕР_1.

Згідно з висновками перевіряючих, позивачем порушено норм пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 та п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України та занижено суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню сплаті в бюджет за підсумками трьох кварталів 2012 року.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.12.2012 року №1, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 411,60грн.

Також, податковим органом проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про що складено акт від 26.02.2013 року №747/1710/НОМЕР_1.

За наслідками цієї перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 та п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України та занижено суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню сплаті в бюджет за підсумками 2012 року, що стало підставою прийняття ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова податкового повідомлення-рішення від 12.03.2013 року №, відповідно до якого позивачу збільшено податкове зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 6014,55 грн.

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подано до податкового органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І півріччя 2012 року, звіт суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи платника єдиного податку за ІІ квартал 2012 року (вх. від 04.07.2012 року - з відміткою «отримано з попередженням про можливість невизнання»), заяву щодо наданого звіту (вх. від 04.07.2012 року), звіт суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи платника єдиного податку за І квартал 2012 року (вх. 05.04.2012 року відміткою «отримано з попередженням про можливість невизнання»), заява щодо звіту (вх. від 05.04.2012 року), заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (вх. №8644 від 19.01.2012року), згідно з якою платником обрано ІІІ групу зі ставкою податку 5% від доходу.

Позивачем за результатами податкових звітних періодів - І та ІІ кварталів 2012 року подано до податкового органу Звіт суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи платника єдиного податку, затвердженого наказом України від 29.10.1999 року №599, зі змінами та доповненнями, який втратив чинність згідно наказів Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року №1675 «Про затвердження форми свідоцтва платника єдиного податку та порядку видачі свідоцтва, форми та порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування та форми розрахунку доходу за попередній календарний рік», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.12.2012 року за №1536/20274, яким затверджено форми податкових декларацій для платників єдиного податку - фізичних та юридичних осіб, та наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2011 року №1688 «Про затвердження податкових декларацій платника єдиного податку», зареєстрований Міністерстві юстиції України 27.12.2011 року за №1533/20271, яким затверджено форми податкових декларацій для платників єдиного податку - фізичних та юридичних осіб.

У зв'язку з цим слід зазначити, статтею 46 Податкового кодексу України передбачено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками.

Накази №1675 та №1688 офіційно опубліковано 30.12.2011 року у Офіційний віснику України №100, ст.3693, ст.3695 та, відповідно, набрали чинності з 01.01.2012 року.

Згідно з п.46.6 ст.46 Податкового кодексу України якщо в результаті запровадження нового податку або зміни правил оподаткування змінюються форми податкової звітності, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затвердив такі форми, зобов'язаний оприлюднити нові форми звітності, а до визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулось оприлюднення, є чинними форми декларацій (розрахунків), чинні до такого визначення.

Отже, подання податкової декларації платника єдиного податку до органів державної податкової служби починаючи з 01.01.2012 року має здійснюватись суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, за формою, встановленою Наказом №1688.

Таким чином, правильними є висновки судів про те, що Міністерство фінансів України діяло в рамках чинного законодавства і не порушувало прав та законних інтересів позивача.

Щодо позовних вимог про скасування спірних актів перевірок слід зазначити, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, вкладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили в задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому, належним способом захисту прав позивача є оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі оскаржуваних актів перевірок.

Так, згідно із п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням податкового органу від 05.04.2012 року №2934/10/18-410/69 не визнано як податкову звітність звіт позивача за І квартал 2012 року, яке отримано позивачем 18.04.2012 року.

Позивачем подано до ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І квартал 2012 року (вх. №43755 від 27.07.2012 року ) та І півріччя 2012 року (вх. № 43754 від 27.07.2012 року).

Відповідно до пп.49.18.2 п.48.18 ст.49,48 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий, звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу, або календарному півріччю (у тому числі у разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за І квартал 2012 року фактично подано до податкового органу 27.07.2012 року, тобто несвоєчасно.

Згідно п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України за неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно поданого позивачем Звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за І квартал 2012 року - обсяг виручки від реалізації товарів (робіт/послуг) за звітний квартал складає - 0,00 грн. та відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця поданої за І квартал 2012 року - загальна сума доходу за звітний податковий період складає 0,00грн.

Відповідно до поданого Звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за ІІ квартал 2012 року - обсяг виручки від реалізації товарів (робіт/послуг) за звітний квартал складає - 22659,00грн. та відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця поданої за ІІ квартал 2012 року - загальна сума доходу за звітний податковий період складає 0,00грн.

Отже, сума єдиного податку, визначена ОСОБА_1 у податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, є меншою, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми єдиного податку, яка підлягає сплаті в бюджет за підсумками І півріччя 2012 року на суму 1132,95 грн.

Відповідно до акту перевірки від 23.11.2012 року №5406/1701/НОМЕР_1, згідно поданого позивачем Звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за ІІІ квартал 2012 року - обсяг виручки від реалізації товарів (робіт/послуг) за звітний квартал складає - 30891,0 грн. та відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця поданої за 3 квартали 2012 року - загальна сума доходу за звітний податковий період складає 0,00грн.

Отже, сума єдиного податку зазначена позивачем у податковій декларації є меншою ніж визначено за результатом камеральної перевірки на 411,6 грн.

Крім того, з акту перевірки від 26.02.2013 року №747/1710/НОМЕР_1 вбачається, що згідно поданого позивачем Звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за ІV квартал 2012 року - обсяг виручки від реалізації товарів (робіт/послуг) за звітний квартал складає - 151182,00грн., тоді як відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця поданої за ІV квартали 2012 року - загальна сума доходу за звітний податковий період складає 0,00грн.

З урахуванням поданого позивачем Звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за ІІІ квартал 2012 року - обсяг виручки від реалізації товарів (робіт/послуг) за звітний квартал складає - 30891,0 грн., сума доходу позивача, що оподатковується за ставкою 5% складає 120291,0 грн.

Позивачем в свою чергу не надано доказів на спростування висновку податкового органу про заниження суми єдиного податку зазначені позивачем у податкових деклараціях за вказані вище періоди, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача спричиненої моральної шкоди, внаслідок неправомірного, на його думку нарахування грошових зобов'язань, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно - правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди, тоді як правомірність нарахування спірних зобов'язань підтверджується встановленими обставинами під час розгляду даної справи.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту обмеження його господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У зв'язку з чим, вимога позивача про витребування нових доказів не підлягає розгляду судом касаційної інстанції.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Т.М. Шипуліна