Справа № 815/1070/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1070/16
У Х В А Л А

12 квітня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Андрухіва В.В.,

судді Потоцької Н.В.,

судді Стеценка О.О.

за участю секретаря Рижук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання стосовно конституційності положень Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року, яким виключено статтю 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться дана справа за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги.

Ухвалою суду від 16 березня 2016 року відкрито провадження у справі.

12.04.2016 року представник позивача в судовому засіданні подала клопотання, в якому просила суд звернутися до Верховного суду України для вирішення питання стосовно винесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності пункту 1 статті 28 Закону України № 1166 від 27.03.2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» положенням статей 22, 126, 130 Конституції України, яким виключено ст..136 Закону України № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції станом на 07.07.2010 року.

Представник відповідача Державної судової адміністрації України проти задоволення клопотання не заперечувала.

Повідомлений у встановленому законом порядку відповідач Апеляційний суд Одеської області до суду не зявився, просив про розгляд справи за відсутності представника.

Повідомлена у встановленому законом порядку третя особа Державна казначейська служба України до суду не зявилася, про поважність причини неявки в судове засідання не повідомила.

Так, позивач вказує на протиправність змін у законодавстві, якими не тільки звужено зміст та обсяг існуючих прав суддів, але й суттєво порушено встановлені Конституцією та законами України гарантії їх незалежності.

Як зазначено в пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України у справі №1-1/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103,109,131,135,136,137, підпункту 1 пункту 2 розділу ХІІ Прикінцеві положення, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 19.11.2013р. №10-рп/2013, аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону №2453 дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 3.2 названого рішення Конституційного Суду України за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ч.ч.2-3 статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи наведені положення Конституції України, Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2002 від 20.03.2002 р., № 20-рп/2004 від 01.12.2004 р., №5-рп/2005 від 22.09.1995р., №4-рп/2007 від 18.06.2007 р. та №19-рп/2010 від 09.09.2010 р., не допускається звуження чи обмеження прав і свобод, інакше ніж у випадках, прямо передбачених Основним Законом України.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.1 ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною 1 ст. 130 Конституції України встановлено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року, в частині виключення статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року, обмежено численні права і свободи суддів, закріплені в Основному Законі України.

Конституцією України одним із фундаментальних принципів дії правової системи в Україні визначено принцип верховенства права, а також встановлено, що права та свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до ч.5 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст.150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Під час розгляду справи судом встановлено необхідність звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності вищезгаданих окремих положень Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року Конституції України.

Дослідивши зміст позовної заяви та клопотання представника позивача, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають в контексті доводів позивача положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року в частині виключення статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року наведеним вище положенням Конституції України та, відповідно, у зв'язку з необхідністю з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року в частині виключення статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року Конституції України.

Таким чином, клопотання представника позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Звернутися до Верховного Суду України з даною ухвалою суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року, а саме:

- підпункту 1 пункту 28 Розділу ІІ в частині виключення статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року положенням статті 21, частини другої та третьої статті 22, частини першої статті 64, частини першої ст.126, частини першої ст.130 Конституції України в їх системному взаємозв'язку.

Копію ухвали направити сторонам та Верховному Суду України (разом із копією позовної заяви).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.В.Андрухів

Суддя: Н.В. Потоцька

Суддя: О.О. Стеценко