Справа № 804/1385/15
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2016 рокусправа № 804/1385/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Профі-Пак»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі №804/1385/15 за позовом приватного акціонерного товариства «Профі-Пак» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2015 року ПрАТ «Профі-Пак» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 22.12.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 99225грн., в тому числі 66150грн. - за основним платежем, 33075грн. - за штрафними (фінансовими санкціями).

В обґрунтування своїх вимог посилалося на безпідставність висновків перевіряючих осіб щодо недотримання ПрАТ «Профі-Пак» вимог податкового законодавства під час формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Позивач посилався на реальність господарських операцій, за наслідками яких визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість. Крім цього, позивач посилається на те, що відповідач при вирішенні питання щодо призначення позапланової перевірки діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами Податкового кодексу України, позивачем були надані всі запитувані документи, а відтак, у відповідача були відсутні підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Профі-Пак» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована, фактично, доводами адміністративного позову.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, просив її задовольнити з викладених у ній підстав, представник податкового органу не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.12.2014 року повноважними особами ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Профі-Пак» з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Флоренція Груп» та подальшої реалізації їх на покупців за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р., їх реальності та повноти відображення в обліку, за результатами якої складено Акт №9433/04-63-22-03/31792911 від 03.12.2014 року (т.1 а.с.49-64) (далі по тексту - Акт перевірки).

Перевіркою документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки по ланцюгу постачання: ТОВ «Флоренція-Груп» (контрагент-постачальник) - ПрАТ «Профі-Пак» за серпень 2014 року та встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 66150 грн., у т.ч. за серпень 2014 року на 66150грн.

На підставі висновків Акту перевірки, ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.12.2015 р. №, яким ПрАТ «Профі-Пак» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 99225,00грн., в тому числі за основним платежем 66150,00грн., та штрафні (фінансові) санкції - 33075,00грн. (т.1 а.с.76);

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення відповідача прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з огляду на обґрунтованість висновків, які викладені в Акті перевірки, що став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, факт сплати (нарахування) податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Отже, предмет доказування обумовлений предметом спору, який передано на вирішення суду.

Предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у перевіреному періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Флоренція Груп».

Так, 01.08.2014 року між ТОВ «Флоренція Груп» (Продавець) та ПрАТ «Профі-Пак» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №01/08-14, за умовами якого Продавець продає а Покупець придбаває товар - поліетилен марки 4810, кількість, ціна та умови поставки якого узгоджуються сторонами та вказуються в рахунках та видаткових накладних на кожну партію товару, які є невід'ємною частиною Договору.

На виконання вказаного договору виписано:

видаткові накладні №15 від 01.08.2014р., №26 від 05.08.2014 року, №79 від 13.08.2014р., №123 від 18.08.2014р., №159 від 22.08.2014р., №188 від 26.08.2014р., №222 від 29.08.2014р.;

рахунки на оплату №15 від 01.08.2014р., №26 від 05.08.2014 року, №79 від 13.08.2014р., №123 від 18.08.2014р., №159 від 22.08.2014р., №188 від 26.08.2014р., №222 від 29.08.2014р.;

податкові накладні №15 від 01.08.2014 року, №26 від 05.08.2014 року, №79 від 13.08.2014р., №123 від 18.08.2014р., №159 від 22.08.2014р., №188 від 26.08.2014р., №222 від 29.08.2014р.

Крім того, до перевірки надані наступні товарно-транспортні накладні: №15 від 01.08.2014р., №26 від 05.08.2014 року, №79 від 13.08.2014р., №123 від 18.08.2014р., №159 від 22.08.2014р., №188 від 26.08.2014р., №222 від 29.08.2014р.,

У серпні 2014 року розрахунки між суб'єктами господарювання не здійснювались.

У податковому обліку ПрАТ «Профі-Пак» податок на додану вартість у загальній сумі 66150грн. віднесено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за серпень 2014 року.

Товар, придбаний у ТОВ «Флоренція Груп» фактично використано у господарській діяльності ПрАТ «Профі-Пак» при виготовлені продукції власного виробництва, а саме - тари з пластмас.

З огляду на Акт перевірки, висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства, податковий орган дійшов з огляду на те, що до перевірки не надано документів, які свідчать про якість поставленої продукції (технічний, сертифікат, посвідчення про якість і т.д.); не надано журнал реєстрації видачі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей; відсутність будь-якої інформації про наявні у ТОВ «Флоренція Груп» складських приміщень, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

З цих підстав, ДПІ дійшла висновку, що укладення договорів між ТОВ «Флоренція Груп» та ПрАТ «Профі-Пак» були направлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань ПАТ «Профі-Пак» по ПДВ за серпень 2014 року, тобто ПрАТ «Профі-Пак» є вигодо набувачем. Операції не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання послуг і не спричиняють реального настання правових наслідків. Встановлено дефектність первинних документів і відсутність об'єктів оподаткування податком на додану вартість.

Отже, висновки перевіряючих ґрунтуються на двох обставинах: перша - відсутність сертифікатів якості товару та журнал реєстрації видачі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей; друга - відсутність або недостатня кількість кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних ресурсів у ТОВ «Флоренція Груп».

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ пов'язувала порушення ПрАТ «Профі-Пак» вимог податкового законодавства, Акт перевірки №9433/04-63-22-03/31792911 від 03.12.2014 року не містить.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновків ДПІ, з огляду на наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 названого Закону, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, правильність її оформлення; посада осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Факт здійснення господарських операцій, а також рух активів підтверджується наступними первинними документами: видатковими накладними; податковими накладними, рахунками на оплату; актами списання товарів №58 від 01.10.2014р., №59 від 07.10.2014р., №60 від 10.10.2014р.; картками складського обліку матеріалів (т.1 а.с.128-131). Позивачем також надано товарно-транспортні накладні, які свідчать про транспортування товарів від постачальника до покупця. При цьому, вказані ТТН містять у собі відомості про вантажовідправника, вантажоотримувача, перевізника, пункт навантаження та розвантаження, перелік товару, який транспортувався, його кількість, відомості про прийняття товару з підписами уповноважених осіб, які здійснювали передачу та прийняття товару.

Встановлені обставини справи свідчать, що придбані у ТОВ «Флоренція Груп» товари використані ПрАТ «Профі-Пак» для виготовлення тари з пластмас, що відображено в Акті перевірки (стор.6 Акту).

Тобто, встановлені обставини, а також і Акт перевірки, свідчать про те, що придбаний товар використано позивачем у власній господарській діяльності.

Отже, з наданих позивачем первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, за результатами яких товар використаний в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, мали як базу так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість.

Безпідставними колегія суддів вважає як доводи контролюючого органу так і висновки суду першої інстанції щодо ненадання до перевірки сертифікатів якості та інших документів якості продукції, оскільки сертифікати якості містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, а відтак не можуть бути визнані первинними документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт здійснення господарської операції, оскільки не містять у собі тих ознак, які характеризують документ як первинний. Аналогічно, і журнал реєстрації видачі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей не містить таких ознак, які пред'являються до первинних документів, а відтак відсутність таких документів (як зазначає ДПІ) на час перевірки не може вказувати на нереальність господарських взаємовідносин між сторонами.

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції також послався на те, що в липні 2014 року до м. Донецька ввійшло угрупування ОСОБА_1, та місто було окуповано. З ресурсу «Вікіпедія» вбачається, що 12.07.2014 року Петровський район м.Донецька та передмістя Мар'янка були обстріляні, а 16.07.2014 року на території незаконного формування «ДНР» був введено комендантський час. Зазначене, на думку суду першої інстанції, ставить під сумнів реальну можливість ТОВ «Флоренція-Груп» безперешкодно, власним транспортом, здійснити протягом серпня 2014 року сім поставок товару з м.Донецька до м.Дніпропетровська.

Проте, ДПІ в Акті перевірки не ставив під сумнів реальність господарської операції з цієї причини, і судом апеляційної інстанції не встановлено фактів, які б спростували реальність господарської операції між позивачем та ТОВ «Флоренція Груп» з підстави наявності конфлікту на Сході України.

Щодо другої обставини, на якій ґрунтуються висновки перевіряючих осіб, суд зазначає наступне.

Формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів приходить висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо нереальності спірних господарських операцій і як наслідок про безпідставність висновків щодо завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Флоренція Груп».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 названої статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову ПрАТ «Профі-Пак» було сплачено судовий збір у розмірі 200грн., при подачі апеляційної скарги - 2102,55грн., а всього 2302,55грн., які, відповідно, і підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Профі-Пак» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі №804/1385/15 скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Профі-Пак» задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. №, прийняте Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, яким приватному акціонерному товариству «Профі-Пак» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 99225,00грн., в тому числі за основним платежем 66150,00грн., та штрафні (фінансові) санкції - 33075,00грн. - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути на користь приватного акціонерного товариства «Профі-Пак» () з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, за рахунок її бюджетних асигнувань, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2302,55грн. (десять тисяч двісті тридцять дві гривні 00 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 15.04.2016р.)

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова