Справа № 640/5091/16-а
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/5091/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 05.03.2016р. відповідачем інспектором Капушем Є.П. було винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України, ч. 1 ст. 126 КпАП України, тобто за вчинення правопорушення зупинка автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу ( п.15.9 г ПДР України) та п. 2.1ґ) ПДР України - відсутність полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилаючись на те, що відповідачем дана постанова постановлена з порушеннями діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративних стягнень за порушення Правил дорожнього руху, просила її скасувати. Також просила суд поновити їй строк для звернення до суду, оскільки вона намагалась вирішити це питання в досудовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов повністю підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги позивача. Наголошував на тому, що ОСОБА_3 не порушувала правила дорожнього руху, оскільки не керувала автомобілем Lexus RX210, д.з. АХ0035СА, та не зупиняла його у недозволеному місці.

Відповідач інспектор ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старший лейтенант поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, вважав, що постанова по справі винесена у відповідності із Законом. Вказував, що 05.03.2016 року під час патрулювання ним був помічений автомобіль Lexus RX210, д.з. АХ0035СА, який стояв із порушенням правил дорожнього руху в частині неправомірної зупинки та стоянки, а саме ближче чим 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 12.9 г ПДР. Зазначив, що він звернувся до особи, яка перебувала у вищезазначеному автомобілі на водійському сидінні та пояснив йому про вчинене правопорушення. Цією особою виявився громадянин ОСОБА_4. Йому було запропоновано предявити документи, проте ОСОБА_4 пояснив, що вони у його дружини, яка зараз підійде. Вказував, що тим самим останній дав зрозуміти, що за керуванням автомобіля перебувала саме його дружина позивач по справі. Крім того, відповідач пояснив, що оскільки автомобіль не рухався, а момент безпосереднього керування транспортним засобом громадянином ОСОБА_4 зафіксовано не було, то ним було вирішено скласти постанову саме на ОСОБА_3, яка згодом підійшла та предявила документи на автомобіль та водійське посвідчення. Зазначав, що факту того, що саме вона перебувала за кермом вона не заперечувала. Крім того, вказав, що ним було виявлено, що позивач не мала при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню разом із поновленням строків для його звернення до суду, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом України адміністративного судочинства, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустила строк на оскарження вказаної постанови, оскільки 10.03.2016р. звернулась із заявою до начальника Департаменту патрульної поліції Управління ПП в м. Харкові щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, на яку лише 18.03.2016р. отримала відповідь, а тому суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, оскільки такий нею пропущений з поважних причин.

Крім того по справі встановлено, що 04.02.2016 року інспектором ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України, а саме за зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та за ст. 126 КпАП України - відсутність полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про визнання її винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення від 05 березня 2016 року є те, що позивач 05 березня 2016 року здійснив зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та не мала при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказану постанову не було підписано ОСОБА_5, навпаки нею було зазначено, що з постановою вона не згодна, що також вбачається із відео, яке було долучено до матеріалів справи відповідачем та представником позивача.

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в постанові, позивач обґрунтовує тим, що вона не порушувала правила дорожнього руху, оскільки взагалі не керувала транспортним засобом Lexus RX210, д.з. АХ0035СА, бо автомобілем керував її чоловік ОСОБА_4

Вказані обставини не були спростовані відповідачем в судовому засіданні, а також не спростовуються відео з нагрудного реєстратора №2334 від 05.03.2016 року, оскільки на ньому також чітко вбачається, що саме ОСОБА_4 знаходився на водійському сидінні під час того, як до нього підійшов відповідач разом із напарником. Відсутність у нього документів на автомобіль не свідчить про те, що він їм не керував. Крім того, з відео було встановлено, що позивач жодного разу не зазначила, що саме вона здійснювала керування транспортним засобом та зупинку в забороненому місці, а лише не заперечувала, що її автомобіль припаркований у забороненому місці та просила швидше скласти постанову, оскільки поспішає.

Між тим, незважаючи на вказані обставини, інспектором Капуш Є.П. саме відносно позивача було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №737062 від 05.03.2016 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про

адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, на підтвердження встановленого вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення нею вимог п. 15.9 г) ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, окрім постанови, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова, незважаючи на не згоду з нею позивача, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення саме ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, а відповідно до положень ст. 122 КУпАП субєктом правопорушення в цій статті є особа - водій, який керувала транспортним засобом у момент його вчинення.

Свідчення свідка ОСОБА_6, який є напарником відповідача, не дають обґрунтовані підстави вважати, що саме ОСОБА_3 порушила вимоги п. 15.9 г) ПДР України, оскільки останній підтвердив, що позивач по справі зявилась пізніше, ніж було виявлено порушення. Свідчення ОСОБА_6 про те, що невідомий та невстановлений ним чоловік у розмові з ним вказав, що скоріш всього за кермом автомобіля перебувала жінка, до уваги судом не береться, оскільки вказані обставини не можна перевірити шляхом допиту цього чоловіку, бо його анкетних даних працівникам поліції не відомі.

Також суд критично ставиться до долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки по перше, в цих поясненнях відсутній підпис ОСОБА_9, та крім того, як було встановлено шляхом огляду відеоматеріалу з нагрудного знаку, цим свідкам взагалі не було розяснено суть правопорушення, не представлено особу, яка притягається до відповідальності як водія, а лише вказано, що жінка відмовляється ставити свій підпис у постанові, проте навпаки працівниками поліції самостійно та безпідставно в цих же письмових поясненнях було вказано, що свідки були залучені для фіксації правопорушення зупинки водієм транспортного засобу ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу, при цьому призвіще водія не зазначено та відмови у підписанні постанови.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо оскарження складеної відносно неї постанови, заперечувала щодо встановлення порушень нею правил дорожнього руху з огляду на те, що вона не здійснювала зупинку автомобіля, бо ним не керувала.

Ці обставини відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122, 126 КУпАП.

Тобто, єдиним доказом, який на думку відповідача доводить вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №737062 від 05.03.2016 року, а також обставина, що ОСОБА_10 не заперечувала, що автомобіль дійсно був припаркований невірно, проте не говорила про те, що вона ним керувала.

Тобто, зазначена постанова містить лише посилання на встановлення порушення саме позивачем вимог п.15.9 г) ПДР України, але доказів такого порушення ні до постанови, ні до суду відповідачем не надано. Долучений до матеріалів справи компакт диск з відео файлами не спростовує посилання відповідача, а навпаки підтверджує доводи позивача.

Отже, відповідачем не були з'ясовані всі, передбачені ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тобто відповідач не пересвідчився в існуванні обставин, на які посилався позивач, а саме на несправність автомобіля.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративного протоколу, суд дійшов висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №737062 від 05.02.2016 року, яка прийнята інспектором ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги позивача по справі, оскільки окремо розглядати порушення нею п. 2.1. г ПДР України, про яке також йдеться в оскаржуваній постанові, не виявляється можливим.

З огляду на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 17, 58, 71, 122,158-163 КАС України, Правилами дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями відповідно до постанов № 876 від 01.10.2008р., №76 № 124 від 11.02.2009р., № 395 від 22.04.2009р., ст.ст. 14-1, 287-289 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду за позовом до інспектора ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора ПП роти №8 батальйону №3 УПП у м. Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС2 №737062 від 05 березня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення щодо накладання на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. згідно ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, провадження по справі - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції м. Харкова (м. Харків, вул. Шевченка, 315А) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) понесені судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша