Справа № 754/9833/15-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/8/16
Справа №754/9833/15-а
ПОСТАНОВА
Іменем України
07 квітня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Петріщевої І.В., за участю секретаря судового засідання Нескородяної О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку його пенсії з 01 листопада 2008 року на підставі довідки, наданої військовою частиною НОМЕР_1 від 25 лютого 2014 року №222/4/234/118/61; 2) Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України провести перерахунки та виплати йому пенсії з січня 2008 року на підставі довідки, наданої військовою частиною НОМЕР_2 від 25 лютого 2014 року, а саме: станом на 01.01.2008р., станом на 01.01.2009р., станом на 01.03.2009р., станом на 01.04.2009р., станом на 01.04.2010р., станом на 01.07.2010р., станом на 01.04.2011р., станом на 01.01.2012р., станом на 01.01.2013р., станом на 01.09.2013р.; 3) Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України суму недоплаченої щомісячної державної пенсії з січня 2008 року по даний час у сумі 81518,63 грн.; 4) Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України суму збитків від інфляції, проценти за користування коштами та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 47826,31 грн. та морального ущербу у розмірі 6390 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.04.2016 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії в частині: 1. Зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунки і виплату йому пенсії на підставі довідки, наданої військовою частиною НОМЕР_2 від 25 лютого 2014 року, станом на 01 січня 2008 року; 2. Стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві суми недоплаченої щомісячної державної пенсії з 1 січня 2008 року по 01 травня 2014 року; 3. Стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві суми збитків від інфляції по 30 квітня 2014 року, процентів за користування коштами по 01 травня 2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії в частині: 1. Визнання протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку його пенсії з 01 листопада 2008 року на підставі довідки, наданої військовою частиною АО515 від 25 лютого 2014 року №222/4/234/118/61; 2. Зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунки і виплату йому пенсії з січня 2008 року по 07 січня 2015 року, а саме: станом на 01.01.2009р., станом на 01.03.2009р., станом на 01.04.2009р., станом на 01.04.2010р., станом на 01.07.2010р., станом на 01.04.2011р., станом на 01.01.2012р., станом на 01.01.2013р., станом на 01.09.2013р. на підставі довідки, наданої військовою частиною НОМЕР_2 від 25 лютого 2014 року; 3. Стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві суми недоплаченої щомісячної державної пенсії до 07 січня 2015 року; 4. Стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві суми збитків від інфляції, процентів за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань до 07 січня 2015 року, залишено без розгляду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31 березня 2014 року вих. № 7935/22 йому відмовлено у перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що підстави для проведення відповідного перерахунку пенсії відсутні, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року перерахунок пенсії провадиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про заміну хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, а після 01 січня 2008 року Кабінет Міністрів України не приймав нових рішень про зміну розмірів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців.

29.07.2014 року постановою Деснянського районного суду міста Києва позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведені ОСОБА_1 перерахунки пенсії у зв`язку із збільшення грошового забезпечення з 01 січня 2008 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року відповідно до довідки від 25 лютого 2014 року № 222/4/234/118/61, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , в іншій частині позову - відмовлено.

Судом також встановлено, що позивач у вищезазначеній справі просив суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2008 року на підставі виправленої довідки; 3. Зобов`язати ГУ ПФ України у м. Києві провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки, наданої в/частиною НОМЕР_2 від 25 лютого 2014 року; 4. Стягнути з ГУ ПФ України суму недоплаченої щомісячної державної пенсії з січня 2008 року по даний час; 5. Стягнути з ГУ ПФ України суму компенсації від знецінення гривні у сумі 3939.81 грн. та морального ущербу у розмірі 6390 грн., при цьому розрахунок ціни позову був виконаний станом на 01.05.2014 року, а саме: розрахунок заборгованості - станом на 01.05.2014 року; розрахунок збитків від інфляції - за період з 01.04.2011 року по 30.04.2014 року; розрахунок відсотків - за період з 01.04.2011 року по 01.05.2014 року.

21.10.2014 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було залишено без задоволення, постанову Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2014 року - без змін, рішення суду набрало законної сили.

Згідно ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2014 року виконавче провадження №45907226 з примусового виконання виконавчого листа №2а-344/2014 виданого 19.11.2014 року Деснянським районним судом міста Києва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року відповідно до довідки від 25 лютого 2014 року № 222/4/234/118/61, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , було відкрито.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2015 року виконавче провадження №45907226 з примусового виконання виконавчого листа №2а-344/2014 виданого 19.11.2014 року Деснянським районним судом міста Києва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року відповідно до довідки від 25 лютого 2014 року № 222/4/234/118/61, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , було закінчено у зв`язку з проведення перерахунку пенсії в порядку, встановленому рішенням суду, заборгованість після проведення перерахунку пенсії, на виконання рішення суду була відсутня, що підтверджується копією відповідної постанови.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами було встановлено, що позивач є полковником запасу, звільнений у запас наказом МО України №046 від 27 січня 1994 року та виключений зі списків особового складу наказом командира Військової частини НОМЕР_3 №68 від 16 лютого 1994 року.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії КА-1 №000197, позивач є інвалідом другої групи з 01 серпня 2008 року.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати довідку для проведення перерахунку призначеної пенсії, виходячи із суми грошового забезпечення за посадою заступника командира Військової частини НОМЕР_3 з урахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені діючим законодавством для військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 , починаючи з січня 2008 року.

Рішення вступило в законну силу та Військовою частиною НОМЕР_2 була виготовлена відповідна довідка.

Виправлена довідка позивачем 20 березня 2014 року та 07 квітня 2014 року Військовою частиною НОМЕР_2 була направлена до ГУ ПФУ в м. Києві для проведення перерахунку та призначення пенсії, виходячи з суми грошового забезпечення за посадою заступника командира Військової частини НОМЕР_3 з урахуванням надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені діючим законодавством для військовослужбовців, починаючи з січня 2008 року.

Судом встановлено, що відповідно Перерахунку пенсії пенсійної справи №111840 - Міноборони пенсії за вислугу років ОСОБА_1 його пенсія була перерахована з 01 січня 2008 року на підставі рішення суду, розмір якої з 01.01.2015 року становить 4511,89 грн., строк виплати пенсії: довічно, що підтверджується копією відповідного перерахунку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02 березня 2015 року вих. № 4182/12 Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві було повідомлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві на вимогу державного виконавця № 122/6 від 12.02.2015 повідомляє, що згідно виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва від 19.11.2014 у справі № 2а-344/14 управління зобов`язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2008 відповідно до довідки від 25.02.2014 № 222/4/234/118/61, виданої військовою частиною НОМЕР_2 . На виконання рішення суду відповідно до довідки наданої військовою частиною НОМЕР_2 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням з 01.01.2008.

Одночасно повідомило, що розмір пенсії за вислугу років обчислений на виконання рішення суду станом на 01.01.2008 становить 4511,89 грн. (5111,25*59% + 1496,25 - доплата до розміру раніше призначеної пенсії). Разом з тим, розмір пенсії за вислугу років, що виплачувався ОСОБА_1 до виконання рішення суду; також становив 4511,89 грн. (3681,76*59%+ 2339,65 - доплата до розміру раніше призначеної пенсії), зазначивши, що кошти до виплати в зв`язку з виконанням рішення суду відсутні, також зауваживши, що будь-яких зобов`язань до управління щодо проведення перерахунків пенсії ОСОБА_1 після 01.01.2008 Деснянським районним судом м. Києва від 29.07.2014 у справі № 2а-344/14 не вбачається.

Також повідомило, що Київським апеляційним адміністративним судом від 16.01.2014 у справі № 754/12651/13 за позовом ОСОБА_1 розглядалося питання щодо зміни розміру посадового окладу з 01.01.2008. Питання зміни розміру посадового окладу чи додаткових видів грошового забезпечення після 01.01.2008 судом не розглядалось та рішення в цьому питанні не приймалось.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Судом не було встановлено правових підстав для стягнення суми збитків від інфляції, процентів за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд з`ясувавши факт заподіяння позивачеві моральних страждань, наявність причинного зв`язку між спричиненням шкоди і душевними стражданнями позивача та мотиви, з яких позивач при цьому виходив, вважає, що завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 6390,00 грн. не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, на що суд звертає увагу при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, суд також виходить із практики Європейського суду з прав людини, з приводу того, що суд може розглядати питання компенсації нематеріальної шкоди, однак вона повинна бути завдана державою конкретній особі шляхом порушення нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дає можливість потерпілій особі звернутися до Суду. Тобто, повинен існувати причинний зв`язок між порушенням та моральними стражданнями заявника.

Суд звертає увагу на відповідну практику Європейського суду з прав людини у вирішенні таких справ, зокрема, Суд виносить рішення про відшкодування нематеріальної шкоди у відповідності до статті 41 Конвенції: «якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію». (Стаття 41 Справедлива сатисфакція. Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію).

Однак Суд може визнати порушення положень Конвенції без призначення будь-якого відшкодування нематеріальної шкоди, вважаючи, що самого визнання порушення державою щодо заявника достатньо. Наприклад, в рішенні Обершлік (Oberschlicк) проти Австрії, № 11662/85, 23.05.1991, Суд визнав порушення статті 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції, але відмовив у встановленні відшкодування нематеріальної шкоди, вказавши, що саме рішення в даній справі на користь заявника є достатньою сатисфакцією за вказані заявником моральні страждання. Варто відмітити, що Суд визнав у даному випадку обґрунтованими твердження заявника про моральну шкоду «з причини розгубленості, тривоги і невпевненості, викликаними у нього переслідуванням за дифамацію». Тобто, відмовивши у призначенні додаткової компенсації, Суд не відмовив заявнику у визнанні факту спричинення йому моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, зміст позовних вимог адміністративного позову, ті способи захисту прав й інші вимоги, що містить даний адміністративний позов, які випливають із законів, які визначають порядок реалізації відповідних прав чи свобод, тобто містять норми матеріального права, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши ці докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, не доведені з його боку, не підтверджені певними засобами доказування, будь-яких доказів незаконності дій відповідача, позивач не надав, в одночас, відповідач доказав правомірність своїх дій, а відтак, позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1-16, 69-71, 158-164, 171-2, 293 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 13, 14, 19 Конституції України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.