Справа № 806/2547/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м.Київ К/800/46718/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелецт Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області звернулась з позовом до ОСОБА_2, у якому просить зобов'язати відповідача знести самочинно збудовану літню кухню розмірами 5.3*3.5+3.3*3.5 по АДРЕСА_1 з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта за рахунок відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про самовільне виконання відповідачем, без відповідного документу на право виконання будівельних робіт та проектної документації або будівельного паспорту, робіт з реконструкції існуючого сараю в літню кухню розмірами 5.3*3.5+3.3*3.5 та невиконання припису про усунення порушень в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів щодо їх знесення у добровільному порядку.

Судом до участі в справі в якості другого відповідача залучено ОСОБА_3 та в якості третьої особи - ОСОБА_4.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року замінено позивача - Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області на її правонаступника - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди попередніх інстанцій виходили із відсутності підстав, передбачених ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», для зобов'язання відповідача знести об'єкт самовільного будівництва, а також встановлених обставин щодо вчинення відповідачем дій, направлених на усунення допущених правопорушень.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 01 по 07 листопада 2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області на підставі звернення ОСОБА_4 від 11 жовтня 2013 року № Т-458, наказу від 31 жовтня 2013 року №462-ОД та направлення для проведення перевірки від 31 жовтня 2013 року №156/13, проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 під час виконання будівельних робіт АДРЕСА_1 (літня кухня), за результатами якої складено акт.

Перевіркою встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1999 року, державного акту на право власності на землю від 01 грудня 1999 року серія НОМЕР_1 власницею земельної ділянки за вищевказаною адресою є ОСОБА_2. Відповідно до договору дарування від 01 квітня 1998 року, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних справ за реєстраційним № 537, власницею квартири №1 з відповідною частиною надвірних будівель: сараїв Б, Г та гаража Д АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 Станом на 04 листопада 2013 року виконання будь-яких будівельних робіт за вищевказаною адресою не встановлено. Згідно технічного паспорту від 04 листопада 2013 року реєстраційний №376/2, виданого КП «Новоград-Волинським БТІ» до квартири № 1 за вищевказаною адресою належить: частина сараю, гараж, навіс та літня кухня. ОСОБА_2 самочинно, без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та проектної документації або будівельного паспорту, виконала будівельні роботи з реконструкції існуючого сараю в літню кухню розмір: (5.3*3.5+3.3*3.5) по АДРЕСА_1, чим порушила вимоги ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.1, 2, 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466.

На підставі виявленого порушення, головним державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду по Західному регіону Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області Сичиком В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення від 07 листопада 2013 року.

07 листопада 2013 року начальником відділу контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду по Західному регіону Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області складено припис №51 про усунення порушення відповідно до вимог чинного законодавства до 15 січня 2014 року.

Постановою від 14 листопада 2013 року №717/8-ф по справі про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст.97 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф у сумі 170 грн.

03 лютого 2014 року позивачем здійснено позапланову перевірку з питань виконання будівельних робіт (реконструкція сараю в літню кухню) АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, за результатами якої складено акт. Перевіркою встановлено, що станом на 03 лютого 2014 року у ОСОБА_2 відсутні: будівельний паспорт забудови земельної ділянки або проектна документація забудовника, що є порушенням вимоги ст.ст.27, 31, 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст.7, 9, 28 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.п.7.1, 8.14, 9.3, 9.7, 9.11, 10.6 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; документ, який дає право виконувати будівельні роботи, а саме повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.1, 2, 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466. 07 листопада 2013 року ОСОБА_2 виданий припис №51 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у якому було зазначено усунути вищевказані порушення до 15 січня 2014 року. Станом на 03 лютого 2014 року зазначені порушення відповідач не усунула.

03 лютого 2014 року Інспекцією винесено припис №7 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, відповідно до якого позивачу запропоновано добровільно демонтувати самочинно збудовану літню кухню до 03 березня 2014 року.

Постановою від 13 лютого 2014 року №35/9-ф по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.18842 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф у сумі 5100 грн.

Згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як передбачено ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 01 квітня 1998 року, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних справ за реєстраційним № 537, власницею квартири №1 з відповідними надвірними будівлями: частини сараїв Б, Г та гаража Д АДРЕСА_1 є ОСОБА_2. Згідно технічного паспорту реєстраційний № 376/2 від 04 листопада 2013 року, виданого КП «Новоград-Волинським БТІ» до квартири №1 за вищевказаною адресою належить: частина сараю, гараж, навіс та літня кухня. Державним актом на право власності на землю серія ІІЖТ від 01 грудня 1999 року підтверджується, що власницею земельної ділянки за вищевказаною адресою є ОСОБА_2, вказана земельна ділянка відведена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи реагування та вичерпані можливості усунення допущених порушень.

Виходячи із вищенаведених положень ст.376 ЦК України, ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», для задоволення вимоги про знесення самочинно збудованого об'єкта необхідна наявність певних умов, а саме: істотність вчиненого порушення (відхилення від проекту або порушення будівельних норм і правил), суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, неможливість усунення таких порушень, неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови.

Позивачем не доведено невідповідність спірного будівництва будівельним та технічним нормам, наявність фактів істотного порушення прав та інтересів інших осіб, неможливість усунення допущених відповідачем порушень тощо. Слід також врахувати обставини зведення відповідачем споруди на належній йому на праві власності земельній ділянці відповідно до встановленої мети землекористування.

З урахуванням вищезазначених обставин та положень закону колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог інспекції щодо зобов'язання відповідача знести самовільно збудований об'єкт будівництва.

Виходячи із визначених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду судових рішень, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, у судової колегії відсутні підстави для спростування встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, тоді як доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді