Справа № 800/234/16
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 квітня 2016 року м. Київ справа № 800/234/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Голубєва Г.К., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції, із адміністративним позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України Порошенка Петра Олексійовича щодо обстоювання прав і свобод громадян, які після звільнення з військової служби залишилися проживати у наданих квартирно-експлуатаційними органами Міністерства оборони України жилих приміщеннях у віддалених від населених пунктів військових містечках, при наявності у них права на надання державою жилих приміщень для постійного проживання в обраних населених пунктах і безоплатне отримання їх у приватну власність;

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо відповідності (конституційності) Конституції України чинних положень законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які застосовуються Міністерством оборони України та його структурними установами, судами України для відмови у забезпеченні державою відселення громадян з віддалених від населених пунктів військових містечок у обрані для проживання населені пункти України після їх звільнення з військової служби;

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича у встановлений судом термін виступити суб'єктом права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України з поданням проекту закону щодо визначення правового статусу осіб, які після звільнення з військової служби залишилися проживати у віддалених від населених пунктів військових містечках та їх соціальний захист з визначенням законопроекту як невідкладного.

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет відповідності нормам Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України, як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України регулює ст. 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує бездіяльність Президента України Порошенка Петра Олексійовича, зокрема, щодо реалізації його права законодавчої ініціативи. Інші вимоги фактично є похідними.

Так, відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (ст. 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 року №7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 року № 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в ст. 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Отже, за змістом Конституції України Верховна Рада України як представницький орган державної влади - парламент - є єдиним органом законодавчої влади, який має колегіальний характер і складається з чотирьохсот п'ятдесяти народних депутатів України, обраних строком на чотири роки на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, і є повноважною за умови обрання не менш як двох третин від її конституційного складу. Повноваження Верховної Ради України здійснюються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема, Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що Президент України при реалізації права законодавчої ініціативи не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції, не поширюється на спори про визнання протиправноюбездіяльності, зокрема, щодо реалізації права законодавчої ініціативи.

Отже, виходячи з положень, передбачених ч. 1 ст. 2, ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі ч. 3 ст.17 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року (справа № 21-577а14).

З урахуванням наведеного та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, у відкритті провадження слід відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 2, 3, 17, 18, 109, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Главою 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.К. Голубєва