Справа № 337/1114/16-а
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

при секретарі Чалій Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фнду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23.07.2015р. їй виповнилось 57 років і вона набула право на пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 27.07.2015р. вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком і така пенсія їй була призначена, першу виплату вона отримала в серпні 2015р. в мінімальному розмірі. 20.08.2015р. вона звернулась до відповідача із заявою про причини нарахування пенсії в мінімальному розмірі, відповідь на яку отримала 03.09.2015р. З даної відповіді вбачалось, що вона була фактично переведена з пенсії за вислугу років на пенсію за віком і при визначенні розміру пенсії було прийнято середню заробітну плату в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., який передував року звернення її за призначенням пенсії за вислугу років. Після вона зверталась до відповідача із заявою про розяснення їй підстав нарахування пенсії в такому розмірі, вважаючи, що пенсія їй повинна бути нарахована у відповідності до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, а саме, за 2012 2014р., що передували року її звернення за призначенням пенсії. Однак неодноразово, а останній раз 23.03.2016р. відповідач повідомив, що підстав для застосування вказаних показників немає, у звязку з чим вона звернулась до суду, оскільки вважає такі дії протиправними. Також зазначила, що в порушення ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» під час нарахування пенсії за віком відповідач не здійснив їй нарахування підвищення в розмірі 10%, виходячи з розміру 2,5% за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60 років. Також в порушення вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як особі, що на день досягнення пенсійного віку пропрацювала в установах державної та комунальної форми власності на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років, і має страховий стаж для жінок 30 років, відповідач відмовив їй в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Листом від 23.03.2016р. відповідач відмовив їй в нарахуванні та виплаті вказаної допомоги і вона вважає такі дії також протиправними.

Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення їй розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., без підвищення пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також щодо невиплати на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення; зобовязати відповідача перерахувати та виплатити їй пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2012-2014р., із підвищення пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 27.07.2015р., з урахуванням фактично здійснених виплат, а також нарахувати та виплатити на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Представник позивачки в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях, в яких зазначив, що 17.12.2008р. позивачка звернулась до УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугу років і така пенсія їй була призначена довічно, але 18.12.2008р. позивачка працевлаштувалась, у звязку з чим виплата пенсії за вислугу років їй була призупинена. 27.07.2015р. позивачка звернулась до УПФУ з заявою про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, вказана заява задоволена. При визначенні розміру пенсії за віком позивачки були застосовані показники, на підставі яких здійснювалось нарахування їй пенсії за вислугу років, зокрема, показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., що відповідає вимогам ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанові КМУ №327 від 23.04.2012р. «Про підвищення рівня соціального захисту населення». Вважає, що пенсія за віком нарахована та виплачується позивачці відповідно до норм діючого законодавства. Щодо нарахування відповідачці підвищення до пенсії та неоподатковуваної грошової допомоги, то вважає, що підстав для їх виплати немає, оскільки такі виплати здійснюються у випадку, коли особа не отримувала будь-яку пенсію. В даному випадку в 2008р. позивачка отримувала пенсію за вислугу років, в 2015р. була переведена з одного виду пенсії на інший, тому немає права на вказані виплати. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними у справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 до 16.12.2008р. працювала на посаді музичного керівника ДНЗ №272 м.Запоріжжя та була звільнена у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

17.12.2008р. позивачці за її заявою призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя.

18.12.2008р. позивачка працевлаштувалась музичним керівником ДНЗ №272 м.Запоріжжя і з цього моменту виплату пенсії за вислугу років їй було припинено.

23.07.2015р. позивачка досягла 57 років і набула право на пенсію за віком.

27.07.2015р., продовжуючи працювати, позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Згідно з розпорядженням №158627 від 03.08.2015р. відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачки з виду на вид і призначив з 27.07.2015р. пенсію у загальному розмірі 949,00грн.

20.08.2015р. позивачка звернулась до відповідача із заяваою, в якій просила розяснити їй порядок розрахунку такого розміру пенсії.

Листом від 03.09.2015р. відповідач повідомив позивачці, що розмір її пенсії становить 949,00грн. та складається з 807,12грн пенсія за віком, 68,76грн доплата за понаднормативний стаж (9 років), 73,12грн державна адресна допомога. Розрахунок пенсії здійснювався, виходячи із коефіцієнту страхового стажу 0,53550, середньомісячного заробітку за період з 01.07.2000р. по 30.06.2015р. 1507,32грн., коефіцієнту заробітної плати 1,25822, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р. 1197,91грн.

06.10.2015р. позивачка знову звернулась до відповідача з заявою, в якій виказала незгоду з нарахованим розміром пенсії і просила провести перевірку правильності її нарахування.

Листом від 06.11.2015р. відповідач повідомив позивачці, що розмір її пенсії обчислено відповідно до чинного законодавства.

09.03.2016р. позивачка повторно звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, виплатити недоплачений розмір пенсії за період з часу її призначення, а також виплатити грошову допомогу, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Листом від 23.03.2016р. відповідач повідомив позивачці, що нарахування та виплата пенсії їй здійснюється у відповідності до закону, підстав для виплати їй грошової допомоги немає.

Після цього, 29.03.2016р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2016р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії в частині зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком за період з 27.07.2015р. по 28.09.2015р. залишені без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, видами пенсій у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, один з яких може бути призначено особі, яка має одночасно право на різні види пенсії за її вибором, є пенсія за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія за вислугу років Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

П.2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють, зокрема, на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, таким особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.51,52, п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними, зокрема, 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 вказаного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За правилами ч.2 ст. 40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.45 цього ж Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Щодо застосування ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд України неодноразово висловлював свою правову позицію (постанови від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, від 02.12.2015р. у справі №193/1029/14-а, від 09.06.2015р. у справі №21-550а14), яка є обовязковою для застосування судами України.

Так, Верховний Суд України зазначив, що ч.3 ст.45 Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за іншим Законом, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується порядок призначення пенсії за формулою, передбаченого для призначення пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Оцінивши обставини даної справи, виходячи з вищевикладених вимог діючог законодавства, суд вважає протиправними дії відповідача щодо обчислення позивачці розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., оскільки судом достовірно встановлено, що 17.12.2008р. позивачці була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», норми якого залишаються чинними на даний час. Виплата позивачці пенсії за вислугу років була припинена 18.12.2008р. у звязку з її працевлаштуванням. З заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, позивачка звернулась до відповідача 27.07.2015р. вперше, при цьому продовжуючи працювати, тому підстав для поновлення виплати пенсії за вислугу років, переведення позивачки на інший вид пенсії - за віком і застосування ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при обчисленні розміру пенсії у відповідача не було.

Крім того, після припинення виплати пенсії за вислугу років 18.12.2008р. позивачка продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, при обчисленні розміру пенсії за віком, за призначенням якої позивачка звернулась в 2015р., має застосовуватися середня заробітна плата в України, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2012-2014р., як це передбачено ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи справу в частині підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

З наданих суду документів вбачається, що відповідач при обчисленні розміру пенсії за віком, що підлягає виплаті позивачці, яка народилася 23.07.1958р. і звернулась за призначенням пенсії за віком після досягнення 57 років, не здійснив нарахування підвищення (10%) розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 вказаного Закону, чим допустив порушення вимог діючого законодавства та прав позивачки.

При цьому, доводи відповідача, викладені в його відповідях на адресу позивачки, щодо відсутності підстав для нарахування вказаного підвищення у звязку з тим, що вона раніше отримувала пенсію за вислугу років і була переведена з одного виду пенсії на інший, що виключає нарахування такого підвищення, суд знаходить безпідставними, оскільки, як вже вказувалось, за призначенням пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачка звернулась вперше, тому обчислення розміру пенсії повинно відбуватись з дотриманням вимог вказаного Закону.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, здійснивши нарахування позивачці пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., без підвищення розміру пенсії на 10% відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені вказаним Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому вказані його дії слід визнати протиправними.

Проте, зобовязуючи відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці пенсії за віком, виходячи з середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передували року її звернення за призначенням пенсії, тобто 2012-2014р., а також з урахуванням підвищення розміру пенсії на 10% відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає необхідним вказати на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про проведення такого перерахунку та виплати пенсії з 27.07.2015р. по 28.09.2015р. ухвалою суду залишені без розгляду в силу пропуску без поважих причин 6-місячного строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України.

Враховуючи, що позивачка звернулась до суду з цим позовом 29.03.2016р., суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту з 29.09.2015р., тобто в межах 6-місячного строку звернення, у звязку з чим на відповідача слід покласти обовязок здійснити перерахунок та виплату позивачці пенсії за віком з урахуванням вказаних показників з 29.09.2015р.

Щодо позовних вимог в частині виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення суд зазначає таке.

Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено і підтверджено наданими документами, що на момент звернення позивачки за призначенням пенсії за віком остання мала страховий стаж 39 років і пропрацювала на посаді, яка дає їй право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, судом достовірно встановлено, що 17.12.2008р. позивачка зверталась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років і така пенсія їй була призначена з 17.12.2008р. Після працевлаштування позивачка втратила право на вказану пенсію, у звязку з чим з 18.12.2008р. виплата пенсії за вислугу років їй була припинена.

Таким чином, враховуючи, що до призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивачка в 2008р. отримувала пенсію за вислугу років, хоча і незначний час (1 день 17.12.2008р.), суд вважає, що право на виплату їй грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вона не набула, тому дії відповідача в частині відмови нарахувати та виплатити позивачці вказану грошову допомогу є правомірними, у звязку з чим підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог суд не знаходить.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.51,52,55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.2,9,26,27,29,40,45, п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.2,8,9,11,94,159,160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя щодо обчислення ОСОБА_1 розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., та без підвищення на 10% розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 29.09.2015р. пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2012-2014р., та з урахуванням підвищення на 10% розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А.Мурашова

13.04.2016