Справа № 815/1827/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1827/16
УХВАЛА

18 квітня 2016 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Мед» до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Мед» до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2016 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до ч.2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У свою чергу, правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст.3 Закону).

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2016 року на загальну суму 589 176,25 грн., тобто позивачем заявлено вимоги майнового характеру.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлено ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подачу даного адміністративного позову слід оплатити судовий збір в розмірі 8 837,64 грн., проте до позову додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1378 грн., тобто позивачем сплачено судовий збір в неповному обсязі.

Натомість позивачем подано заяву, в якій позивач просить відстрочити сплату судових витрат до розгляду по суті справи та винесення судового рішення по справі, посилаючись на тимчасову неплатоспроможність підприємства, повязану з недобросовісним виконанням підприємствами-контрагентами своїх грошових зобовязань перед ТОВ «Селена Мед» та відсутністю грошових коштів на рахунках підприємства. При цьому в обґрунтування вказаного клопотання позивачем надано лише банківську виписку по рахунку № 3278 ПАТ КБ «Приватбанк».

Розглянувши вказане клопотання суд вважає за необхідне зазначити таке.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах «Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат, звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З наведених норм вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

Так, на думку судді, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Повне звільнення від оплати усіх судових витрат застосовується судом до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє взагалі робити будь - які судові витрати, інакше вони неспроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування тощо) (Науково - практичний коментар КАС України (2-е видання, перероблене і доповнене - Київ, Юрінком Інтер, 2013).

Водночас, у вищевказаній заяві позивач лише зазначає про тимчасову неплатоспроможність підприємства, повязану з недобросовісним виконанням підприємствами-контрагентами своїх грошових зобовязань перед ТОВ «Селена Мед» та відсутністю грошових коштів на рахунках підприємства. При цьому, позивач не обґрунтовує своєї заяви, не зазначає і не надає, окрім банківської виписки по рахунку № 3278 ПАТ КБ «Приватбанк», доказів на підтвердження висловлених у ній тверджень.

Таким чином, можливість оцінити майновий стан позивача у суду відсутня. З аналізу матеріалів адміністративного позову та заявленого клопотання суд не вбачає підстав для відстрочення позивачу сплату судового збору.

Також, відстрочення або розстрочення (відтермінування) сплати судового збору є правом суду, а не обовязком. Вказані норми не передбачають обов'язку суду відстрочити особі сплату судового збору у випадку наявності відповідного клопотання.

Крім того, невмотивоване звільнення, відстрочення або розстрочення від сплати судового збору утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших субєктів звернення до суду за захистом. Адже, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

З урахуванням обґрунтувань позивача та встановлених обставин, суддя вважає, що підстави для відстрочення позивачу сплату судового збору відсутні, відтак заява позивача про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат не підлягає задоволенню, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні останнього.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 статті 106 КАС України, до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднується до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову субєктом владних повноважень.

Проте поданий адміністративний позов викладеним вимогам також не відповідає, оскільки в порушення ст. 106 КАС України, позивачем до суду було подано лише позовну заяву у двох примірниках, проте без копій позовної заяви та всіх документів, що приєднується до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом сплати судового збору за подання позовної заяви, у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір», направлення до Одеського окружного адміністративного суду квитанції про сплату судового збору у розмірі 7 459,64 грн. (з урахуванням часткової сплати у сумі 1378 грн.), а також подання до суду копій всіх документів, що додані до позовної заяви, відповідно до кількості відповідачів.

Керуючись ст.ст. 105, 106, 108, 109 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судових витрат - відмовити.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Мед» до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2016 року - залишити без руху.

Надати позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява та заява про забезпечення позову будуть вважатись неподаними та будуть повернуті заявникові.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня отримання ухвали.

Суддя С.О. Стефанов