Справа № 826/815/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2016 року 15:05 №826/815/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів: Мазур А.С. та Федорчука А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 щодо захисту прав та інтересів малолітньої особи ОСОБА_2
до Міністерства охорони здоров'я України
про встановлення відсутності компетенції, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою щодо захисту прав та інтересів малолітньої особи ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України, у якій просить суд:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень - Міністерства охорони здоров'я України: запроваджувати позачергові профілактичні щеплення; приймати рішення про проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об'єктах; приймати рішення про проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на ендемічних та ензоотичних територіях;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України, яке є суб'єктом владних повноважень, утриматися від вчинення певних дій, а саме - від проведення «третього раунду додаткової вакцинації проти поліомієліту» (в термінах наказу Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2015 №671), а також будь-яких інших профілактичних щеплень за епідемічними показаннями без наявності підстав, передбачених законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_2, 2008 року народження і з повідомлення на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я від 11.09.2015 їй стало відомо що Міністерство охорони здоров'я України планує проведення трьох раундів імунізації в національному масштабі з використанням оральної полівакцини для усіх дітей молодше шести років, незалежно від того, чи були вони імунізовані від поліомієліту до цього. Позивачка зазначає, що з викладених офіційних повідомлень вбачається, що наприкінці січня 2016 року Міністерство охорони здоров'я України здійснює підготовчі заходи та планує провести «додаткову вакцинацію» проти поліомієліту дітей віком від 2 місяців до 10 років, проте чинним законодавством України «додаткова вакцинація» та будь-які «раунди» не передбачені. У січні 2016 року відповідач планує здійснити «обов'язкові профілактичні щеплення» або «позачергові профілактичні щеплення» в термінах Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Також, ОСОБА_1 зазначає, що згідно повідомлення на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України від 19.10.2015 додаткова трьохтурова імунізація розпочинається у відповідь на спалах поліомієліту, який зафіксовано в Україні та підтверджено ВООЗ та Центром з контролю та профілактики захворюваності США найбільшими світовими організаціями, які ведуть нагляд за поліомієлітом. Відповідний наказ №671 від 09.10.2015 «Про затвердження Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України щодо імунізації населення на 2015 рік» підписаний Міністром охорони здоров'я, проте не зареєстрований у Міністерстві юстиції України. Позивач зазначає, що на її думку, наказ №671 від 09.10.2015 не може бути підставою для проведення вакцинації громадян проти поліомієліту за епідемічними показаннями у 2016 році оскільки не передбачає жодних заходів у 2016 році, не передбачає проведення вакцинації як такої, а передбачає виключно забезпечення її проведення. ОСОБА_1 вважає, що згідно Положення про Міністерство охорони здоров'я України здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду, так само як ухвалення рішень щодо проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями не належить до повноважень Міністерства охорони здоров'я України та їх посадових осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що заходи щодо імунізації населення від поліомієліту, є такими, що порушують права і свободи в тому разі, якщо оспорюванні дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізовувати належне означеній особі право або шляхом покладення на неї будь-якого обов'язку. Також, згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особам, які не досягли п'ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об'єктивно інформованих батьків або інших законних представників. Представник відповідача зазначив, що проведення заходів щодо імунізації населення від поліомієліту не створює для позивача жодних правових наслідків та не змінює стану його суб'єктивних прав.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

09.10.2015 Міністерством охорони здоров'я України прийнято наказ №671 «Про затвердження плану заходів Міністерства охорони здоров'я України щодо імунізації населення від поліомієліту на 2015 рік».

ОСОБА_1 вважаючи, що наказ від 09.10.2015 №671 прийнятий Міністерством охорони здоров'я України без наявності в останнього на те компетенції, звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є матір'ю малолітньої ОСОБА_2, 2008 року народження, щодо захисту прав та інтересів якої вона звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

При цьому, згідно пункту 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміють спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб'єкти владних повноважень. Позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень відноситься до юрисдикції адміністративного суду лише у випадку наявності спору між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.11.2015 №К/800/33160/13, від 02.12.2015 №К/800/47984/15, від 30.03.2016 №К/800/52396/15.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначеного позовні вимоги ОСОБА_1 щодо захисту прав та інтересів малолітньої особи ОСОБА_2 про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень - Міністерства охорони здоров'я України: запроваджувати позачергові профілактичні щеплення; приймати рішення про проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об'єктах; приймати рішення про проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на ендемічних та ензоотичних територіях - не підлягають задоволенню оскільки позивач не є відповідним суб'єктом звернення з такими позовними вимогами і такий спосіб захисту не може бути застосовано у вказаних правовідносинах.

Також, в адміністративному позові позивач просила суд зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України, яке є суб'єктом владних повноважень, утриматися від вчинення певних дій, а саме - від проведення «третього раунду додаткової вакцинації проти поліомієліту» (в термінах наказу Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2015 №671), а також будь-яких інших профілактичних щеплень за епідемічними показаннями без наявності підстав, передбачених законодавством України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267 (далі - Положення №267) Міністерство охорони здоров'я України (далі - МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно підпунктами 12 пункту 4 Положення №267 МОЗ відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, аналізує і прогнозує епідемічну ситуацію та показники здоров'я населення в Україні та в окремих регіонах, розробляє і забезпечує реалізацію заходів, спрямованих на профілактику та зниження рівня інфекційних хвороб, на поліпшення епідемічної ситуації та визначає необхідність здійснення профілактичних щеплень, пріоритетні заходи профілактики захворювань, охорони здоров'я населення від шкідливого впливу на нього факторів навколишнього середовища, а також інші заходи профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень.

09.10.2015 Міністерством охорони здоров'я України прийнято наказ №671 «Про затвердження плану заходів Міністерства охорони здоров'я України щодо імунізації населення від поліомієліту на 2015 рік».

Наказом Міністерства охорони здоров'я України №933 від 31.12.2015 внесено зміни до Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України щодо імунізації населення від поліомієліту на 2015 рік, затвердженого наказом МОЗ України від 09.10.2015 №671, а саме, продовжено термін виконання до 15 лютого 2016 року.

Судом встановлено, що наказ Міністра охорони здоров'я України №671 від 09.10.2015 прийнято на виконання Законів України «Про захист населення від інфекційних хвороб», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», пункту 2 протокольного рішення засідання Кабінету Міністрів України від 08.10.2015 №109, з урахуванням листа Президента України №1-1/688 від 2015 року, відповідно до пункту 9 розділу IV «Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень», наказу МОЗ України 11.08.2014 №551 «Про удосконалення проведення профілактичних щеплень в Україні», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за №1237/26014, та рішення оперативного штабу МОЗ України з попередження циркуляції вакциноспоріднених поліовірусів, затвердженого наказом МОЗ України від 11.09.2015 №590 «Про утворення оперативного штабу МОЗ України з попередження циркуляції вакциноспоріднених поліовірусів».

Відповідно до пункту 5 Положення про державну реєстрацію нормативно - правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 на державну реєстрацію не подаються акти спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм.

За таких обставин суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність державної реєстрації наказу від 09.10.2015 №671.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, визначено Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Згідно з частини шостої статті 2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особам, які не досягли п'ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об'єктивно інформованих батьків або інших законних представників. Особам віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років чи визнаним судом обмежено дієздатними профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об'єктивної інформації та за згодою об'єктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов'язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що профілактичні щеплення проводяться лише за згодою об'єктивно інформованих батьків, а тому будь-яка особа, у т.ч., позивач ОСОБА_1 має право відмовитись від профілактичних щеплень своєї дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем - ОСОБА_1, яка звернулась до суду в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2, не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів під час проведення Міністерством охорони здоров'я України третього раунду додаткової вакцинації проти поліомієліту, то позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 щодо захисту прав та інтересів малолітньої особи ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук