Справа № 818/4689/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/4194/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного виробничого підприємства «Вибір» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року у справі за позовом Приватного виробничого підприємства «Вибір» до Сумської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Приватне виробниче підприємство «Вибір» звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про скасування рішення.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 року адміністративний позов Приватного виробничого підприємства «Вибір» було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської митниці про коригування митної вартості товарів № 805130000/2013/000094/1 від 17.05.2013 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 805130000/2013/00093 від 17.05.2013 року. В частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченого у зв'язку з коригуванням митної вартості імпортованого товару податку на додану вартість в сумі 33 981 грн. 12 коп. відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року апеляційну скаргу Сумської митниці Міндоходів було задоволено частково. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 року скасовано в частині задоволених позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі. В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Приватне виробниче підприємство «Вибір», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року та залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Приватного виробничого підприємства «Вибір» задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 11.04.2013 року між Приватним виробничим підприємством «Вибір» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Балаківські мінеральні добрива» було укладено контракт № 398/БМУ/ВЫБ/13-03-271 про постачання 6500 метричних тон фосфату обезфтореного кормового (монокальційфосфату) за ціною 576 доларів США за тону метричну.

16.05.2013 року позивачем до митного органу подано митну декларацію та декларацію митної вартості для митного оформлення партії монокальційфосфату в кількості 436,80 т. загальною вартістю 251596,8 доларів США, що становить 576 доларів США за тону.

Також, подано експортну декларацію на 499,2 тони товару загальною вартістю 287539,2 доларів США, та інвойс від 06.05.2013 року № 10413020/060513/0001020 на партію монокальційфосфату в кількості 499,2 тони товару за ціню 576 доларів США за тону на загальну суму 287539,2 доларів США (а.с.30-32). Відповідно до експортної декларації та інвойсу відвантажено 499,2 тони та зазначено вартість саме такої партії. Позивачем же подано декларацію про митне оформлення 436,8 тони. Залишок партії товару в кількості 62,4 тони пред'явлено для митного оформлення за вантажною митною декларацією № 805130000/2013/005472.

Митним органом було запропоновано позивачу подати додаткові документи, а саме: платіжні та бухгалтерські документи, страхові документи, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи та ін.).

На вимогу відповідача позивачем надано платіжне доручення № 1 від 29.04.2013 року, що підтверджує сплату позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаківські мінеральні добрива» 287539,20 доларів США. Призначенням платежу зазначено сплату за контрактом 398/BMU/VYB/13-03-271 ВІД 11.04.2013 року та інвойсом BL/210/13 від 25.04.2013 року (а.с. 80). За твердженням відповідача, зазначений в платіжному дорученні номер інвойсу не відповідає номеру інвойсу, що надано при митному оформленні партії товару, а тому є підстави для застосування другорядних методів визначення митної вартості.

17.05.2013 року митним органом було прийнято рішення про визначення митної вартості товару № 805130000/2013/000094/1 за другим методом та винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 805130000/2013/00093 .

Не погоджуючись з даними рішеннями, Приватне виробниче підприємство «Вибір» звернулося до суду з даним позовом.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 59 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Статтею 60 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в процесі перевірки відомостей, що містяться в документах, поданих до митного оформлення, а також достовірності складових митної вартості товарів, заявлених позивачем у митній декларації № 805130000/2013/005342 від 13.05.2013 року посадовою особою митного поста «Суми-центральний» Сумської митниці встановлено, що в накладних УМВС АТ515745-АТ515751 в графі 6, 20 зазначено, що товар прямує по контракту № 398/БМУ/ВБІБ/13-03-271 від 11.04.2012 року і сплата за товар повинна здійснюватись відповідно до цього контракту.

Однак, до митного органу декларантом було пред'явлено зовсім інший контракт, не той, який містився в накладних, а саме - контракт № 398/БМУ/ВБІБ/13-03-271 від 11.04.2013 року, тобто, поставка товару здійснювалася взагалі за іншим договором.

Також, відповідно до пункту 6.1 розділу 6 контр № 398/БМУ/ВБІБ/13-03-271 від 11.04.2013 року «Оплата за Товар, проданими по настоящему Контракту, производится в доларах США банковским переводом не позднее, чем за 5 рабочих дней до дати предполаемой отгрузки Товара против факсовой и/или электронной копии коммерческого счета Продавца».

При пред'явленні імпортованого товару до Сумської митниці рахунок мав бути сплачений, однак на момент подачі відповідної митної декларації будь-яких платіжних документів декларантом не надано, що підтверджується відсутністю реквізитів такого документу у графі 44 МД № 805130000/2013/005342 від 16.05.2013 року.

Відбитки календарного штемпелю станції відправлення в залізничних накладних УМВС свідчать про те, що відвантаження товару позивачу відбулося 07.05.2013 року, тобто рахунки мають бути сплаченими не пізніше 30.04.2013 року. Відповідно до пункту 6.2. даного зовнішньоекономічного контракту датою платежу є дата зарахування суми на рахунок продавця, вказаний в даному контракті.

Однак, жодних бухгалтерських документів, які б підтверджували факти проведення розрахунків між позивачем та продавцем за зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу, до митного органу надано не було, що також засвідчується відсутністю реквізитів цих документів у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 805130000/2013/00093 від 17.05.2013 року.

Разом із митною декларацією № 805130000/2013/005342 декларантом було подано рахунок № 1 від 06.05.2013 року, відповідно до якого повинно бути здійснено оплату за поставлений товар.

Однак, декларантом не було пред'явлено саме тих документів, які б підтвердили, що товар вже оплачено.

До митного оформлення декларантом також було подано митну декларацію країни експорту серії А № 10413020/06513/0001020 від 06.05.2013 року. Вартість товару за рахунком по цій декларації становить 287 539,20 доларів США , в той час як в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митній декларації № 805130000/2013/005342 зазначена сума 251596,80 доларів США (різниця в 35 942,40 доларів США).

Оскільки, на момент подання митної декларації до митного оформлення позивачем не підтверджено вартість товару у митного органа викликала необхідність затребувати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів.

17.05.2013 року декларантом на підтвердження митної вартості задекларованих товарів було надано лише платіжне доручення № 1 від 29.04.2013 року.

За результатами розгляду наданого додаткового документу посадовою особою митного органу виявлено наступне:

- під час митного оформлення було надано рахунок інвойс № 1 від 06.05.2013 року на суму 287539,20 доларів США. Тоді як в графі 22 митної декларації № 805130000/2013/005342 загальна сума товару за рахунком зазначена 251596,80 доларів США. Тобто, декларантом ніяким чином не підтверджено заявлену митну вартість товару, а навпаки, рахунок є доказом того факту, що заявлена митна вартість є нижчою від дійсної вартості товару, а тому, посадовою особою митного органу правомірно скориговано цю митну вартість та законно винесено картку відмови.

- на підтвердження оплати за товар було надано платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 1 від 29.04.2013 року на суму 287539,20 доларів США.

Так, в графі № 70 «Призначення платежу» зазначеного платіжного доручення вказаний ІІЧУОІСЕ ВЬ/210/13 БАТЕ 25.04.2013. Зазначений інвойс до митного органу надано не було.

Інших документів декларантом позивача надано не було.

Слід також відзначити, що позивач самостійно визначив митну вартість, чим визнав правомірність дій Сумської митниці при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та винесенні картки відмови № 805130000/2013/00093 від 17.05.2013 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані рішення винесенні на підставах, у межах повноважень відповідача і у спосіб, передбачений законом, отже відсутні підстави його скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанцій, є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного виробничого підприємства «Вибір» - залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року у справі за позовом Приватного виробничого підприємства «Вибір» до Сумської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз