Справа № 668/6908/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 668/6908/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Булах Є.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Херсонської міської ради на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» до Херсонської міської ради про визнання незаконним та часткове скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.06.2015р. ТОВ «СОК «Дніпро» звернулося до Суворовського районного суду м.Херсона з адміністративним позовом до Херсонської міської ради, в якому, просило суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення міської ради від 31.03.2015р. №1801 в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення товариству в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га, за адресою: м.Херсон, Затон №3 р.Дніпро під водноспортивну базу;

- зобовязати міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії подане 22.04.2014р. ТОВ «СОК «Дніпро» заяву-клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду цієї земельної ділянки під водноспортивну базу у строки, порядку та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, з порушенням строків розгляду заяв, було протиправно відмовлено у наданні товариству дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, на якій розташовано належне останньому нерухоме майно, під водноспортивну базу.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 17.08.2015 року провадження у даній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 року вказану ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 17.08.2015 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

Постановою Суворовського районного суду м.Херсона від 04 січня 2016 року адміністративний позов ТОВ «СОК «Дніпро» задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Херсонської міської ради №1801 від 31.03.2015 року «Про відмову в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок субєктам господарювання» в частині відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ «СОК «Дніпро» орієнтовною площею 1,0000 га, за адресою: м.Херсон, затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу. Зобовязано Херсонську міську раду у встановленому законом порядку розглянути питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ «СОК «Дніпро» орієнтовною площею 1,0000 га, за адресою: м.Херсон, затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Херсонської міської ради 08.02.2016р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Суворовського районного суду м.Херсона від 04.01.2015р., та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог ТОВ «СОК «Дніпро» відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу не визнав та мотивовано наполягав на залишенні оскаржуваної постанови суду 1-ї інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання суду 2-ї інстанції двічі (т.б. 23.03.2016р. і 13.04.2016р.) не прибув, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачу - ТОВ «СОК «Дніпро» на праві приватної власності належить нерухоме майно будівлі та споруди водної бази «Спартак» (елінг, павільйон з роздягальнею, сарай, бензосховище, туалет), розташовані за адресою: Затон №3, м.Херсон (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.09.2007р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8568031 від 28.08.2013р.).

На земельній ділянці пл.10000 кв.м, на якій розташоване вказане вище нерухоме майно водноспортивної бази (м.Херсон, Затон №3, р.Дніпро), окрім ТОВ «СОК «Дніпро», інші землекористувачі відсутні.

22.02.2014р. представник ТОВ «СОК «Дніпро» звернувся до Херсонської міської ради із заявою-клопотанням (вх.№114-858-15) про надання товариству дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду із земель запасу земельної ділянки, орієнтованою площею 10000 кв.м за адресою: м.Херсон, Затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу. До своєї заяви позивачем було додано реєстраційні документи товариства, графічні матеріали, на яких позначено місце розташування земельної ділянки, копія технічного паспорту на будівлі, копії документів про право власності на будівлі, що знаходяться на даній території та довідка про відсутність землекористувачів на цій земельній ділянці.

Проте, Херсонська міська рада, розглянувши це клопотання майже через 13 місяців, посилаючись на приписи ст.ст.123,124 ЗК України, своїм рішенням від 31.03.2015р. №1801 відмовила ТОВу «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» у надані такого дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га, за адресою: м. Херсон, Затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу.

Не погоджуюсь з зазначеними діями та рішенням органу місцевого самоврядування, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості позовних вимог та, відповідно з протиправності спірного рішення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Частиною 1 ст.122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування (оренду) із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст.12,17,122,123,124 ЗК України та ст.4 Закону України «Про оренду землі», до компетенції відповідача - Херсонської міської ради належить прийняття рішень щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження проектів землеустрою, надання земельних ділянок з земель державної власності в оренду, у власність чи інше користування, а також вирішення інших питань використання землі.

Але, при цьому слід зазначити, що відповідно до вимог ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Як встановлено зі змісту приписів ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У такому клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, а також додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Далі, як вбачається зі змісту приписів ч.4 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, в межах своїх повноважень, у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Але, при цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути виключно лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із ст.151 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам і юридичним особам, визначеним ч.ч.2,3 ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та пояснень представника позивача, 22.02.2014р. позивач - ТОВ «СОК «Дніпро» звернувся до Херсонської міської ради із заявою-клопотанням (вх.№114-858-15) про надання товариству дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду із земель запасу земельної ділянки орієнтованою пл.10000 кв.м, на якій розташовані належні йому будівлі і споруди, за адресою: м.Херсон, Затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу.

Як видно з матеріалів справи, до вказаної заяви позивачем було надано до міськради реєстраційні документи товариства, графічні матеріали, на яких позначено місце розташування земельної ділянки, копію технічного паспорту на належні товариству будівлі, копії документів про право власності на це нерухоме майно, що знаходяться на даній території та довідку про відсутність на цій земельній ділянці інших землекористувачів.

Проте, як встановлено по справі, Херсонська міська рада, в порушення приписів ч.4 ст.123 ЗК України, фактично розглянула це клопотання майже ніж через 13 місяців та, посилаючись лише тільки на ст.ст.12,123,124 ЗК України, своїм рішенням від 31.03.2015р. №1801 відмовила ТОВу «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» у надані такого дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га, за адресою: м.Херсон, Затон №3 р.Дніпро, під водноспортивну базу.

Будь-яких інших та конкретних підстав в обґрунтування своєї відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, які прямо передбачені частиною 4 ст.123 ЗК України, відповідач в своєму спірному рішенні не зазначив.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що оскаржуване рішення Херсонської міської ради від 31.03.2015р. №1801 в частині відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, якою останній, як власник розташованого на ній нерухомого майна, у відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України і ч.1 ст.377 ЦК України, фактично вже давно і так користується, є не мотивованим та належним чином необгрунтованим, що, в свою чергу, суперечить вимогам ч.4 ст.123 ЗК України, а тому, відповідно, не може вважатися правомірним і законним, а відтак, підлягає скасуванню, а спірне питання повторному розгляду.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_2