Справа № 750/822/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2016 р. м. Київ К/800/11356/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5

на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2014 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року

у справі №750/822/14

за позовом ОСОБА_6

до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради

треті особи 1) ОСОБА_4,

2) ОСОБА_5

про скасування або визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права

власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування або визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивач просила суд скасувати або визнати нечинним рішення від 18.04.1994 року №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки» в частині, що стосується співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення від 18.04.1994 року №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення в частині пункту 2 було прийнято виконавчим комітетом Новозаводської районної ради народних депутатів м.Чернігова з порушенням вимог Інструкції про порядок проведення реєстрації жилого фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 р. №380, яка була чинною на момент його прийняття.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 грудня 2014 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 18.04.1994 року №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки» в частині п. 2, яким встановлені ідеальні частини ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у спільній частковій власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1».

В іншій частині постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 грудня 2014 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції змінюючи постанову суду першої інстанції виходив з того, що лише п. 2 оскаржуваного рішення стосується прав та інтересів співвласників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а тому визнання судом першої інстанції протиправним та скасування всього рішення від 18.04.1994 року №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки» є помилковим.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Скаржник свою касаційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач пропустила строк звернення до суду з даним позовом без поважних не те причин.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 1970 році ОСОБА_7 та ОСОБА_4 успадкували від ОСОБА_8 в рівних частинах недобудоване домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

17.09.1981 року між вказаними особами був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 1/4 частину вказаного домоволодіння з надвірними будівлями.

05.06.1990 року між вказаними особами був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 5/12 частин цього ж домоволодіння.

ОСОБА_4 були самочинно добудовані прибудови до вказаного домоволодіння, які разом з будинком рішеннями виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 14.10.1991 року №226 та від 11.11.1991 року №254 було дозволено прийняти до експлуатації та затверджено відповідний акт про прийняття їх в експлуатацію.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 звернувся із заявою до виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м.Чернігова про зміну ідеальних часток.

05.04.1994 року Чернігівським МБТІ було складено висновок про зміну ідеальних часток в загальному користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

18.04.1994 року виконавчим комітетом Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова було прийнято рішення №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки», у п. 2 якого встановлені частини ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Оскарження вказаного рішення сільської ради є предметом позовних вимог у даній справі.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вказує на наступне.

Як встановлено частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом частини 1, 2 та частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Як передбачено пунктом 5 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи, подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала; позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила скасувати або визнати нечинним рішення від 18.04.1994 року №67 «Про зміну ідеальних частин в загальній власності на житлові будинки» в частині, що стосується співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач з даним позовом звернулася до суду 23 січня 2014 року.

Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не подала.

Згідно статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Судом першої інстанції не досліджено обставин, з якими наведені приписи законодавства пов'язують питання дотримання строку звернення до суду, поважність причин, за яких цей строк було пропущено, а також наслідки цього пропуску, не з'ясував початок перебігу строку звернення до суду, коли саме позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення його права, відповідно до норм статтей 76, 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене, прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, в тому числі з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, від 16 червня 2015 року у справі №200/3875/13-а щодо підсудності спорів даної категорії.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року у справі №750/822/14 - скасувати.

Справу №750/822/14 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді