Справа № 817/298/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/298/16

07 квітня 2016 року 09год. 55хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.,

відповідача: представник Насанович Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Моделпак"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Моделпак» до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2015 №Ю-8.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що за результатами документальної планової виїзної перевірки підприємства уповноважені особи відповідача безпідставно дійшли висновку про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 13275,68 грн., про що була винесена оскаржувана вимога. Представник ТОВ «Моделпак» вказав, що підприємством дійсно протягом 2014 року нараховувалися виплати в розмірі середнього заробітку трьом працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Такі виплати не є базою нарахування та утримання єдиного внеску, а тому підприємство не було зобов'язане на ці виплати нараховувати та утримувати єдиний соціальний внесок. За таких обставин, представник позивача вважає, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області проти позову заперечив і пояснив, що за результатами планової виїзної перевірки підприємства уповноважені особи фіскального органу правомірно дійшли висновку про наявність у ТОВ «Моделпак» боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 13275,68 грн., про що була винесена оскаржувана вимога. Як зазначив представник відповідача підприємством протягом 2014 року нараховувалися виплати в розмірі середнього заробітку трьом працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Механізм відшкодування вказаних коштів за рахунок державного бюджету відсутній, а тому, на думку представника контролюючого органу, позивач зобов'язаний був нараховувати єдиний внесок та перераховувати його до відповідного бюджету.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак», код ЄДРПУ 37598260 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки №366/17-16-22-02/37598260 від 04.12.2015 (далі іменується - Акт перевірки) (а.с.18-40).

На підставі Акта перевірки фіскальним органом прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2015 №Ю-8, відповідно до якої ставиться вимога про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 13275 грн. 68 коп. (а.с.7).

ТОВ «Моделпак» звернулося до Головного управління ДФС у Рівненській області зі скаргою №192/12-15 від 09.12.2015 на вимогу про сплату боргу (недоїмки). Рішенням про результати розгляду скарги від 06.01.2016 Головне управління ДФС у Рівненській області відмовило в задоволенні скарги, а вимогу залишило без змін.

20.01.2016 позивач подав повторну скаргу до Державної фіскальної служби України, в задоволенні якої відповідно до рішення від 16.02.2016 №3236/6//99-99-10-01-07-26 відмовлено, а вимогу - залишено без змін.

У висновках Акта перевірки зазначено про порушення позивачем п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5, 7 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ із змінами та доповненнями, в результаті чого порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження єдиного внеску всього на суму 13275,68 грн., в тому числі за ставкою 37,66 % в сумі 10527,90 грн., за ставкою 8,41 % на загальну суму 1219,40 грн., за ставкою 3,6 % на загальну суму 1528,38 грн.

Даний висновок органом фіскальної служби зроблений на підставі того, що позивач при нарахуванні військовозобов'язаним, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 середнього заробітку, має виконувати усі покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» функції, оскільки відсутній порядок відшкодування компенсаційних виплат з бюджету.

Однак, такий висновок суд вважає безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232 (далі - Закон №2232) призов військовозобов'язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 та №454/2014 від 06.05.2014 оголошена та проводиться часткова мобілізація.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до зазначених вимог наведених норм чинного законодавства України за працівниками позивача зберігалося місце роботи, посада та усім їм позивач сплачував середній заробіток, який у подальшому має компенсуватися із бюджету.

08.06.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 за №1275-VII (далі - Закон №1275).

Законом №1275 внесені зміни до ряду законодавчих актів України, в тому числі Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» тощо.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1275 поширено дію ч. 2 і ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 за №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Статтею 119 Кодексу законів про працю України (зі змінами, внесеними Законом №1275) передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України (зі змінами, внесеними Законом №1275) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв'язку з мобілізацією, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами, та працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзацах другому та восьмому пункту 1 цієї частини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 даного Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно ч. 6 ст. 7 даного Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований.

В ч. 8 ст. 9 даного Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зі змінами, внесеними Законом №1275) не нараховується єдиний внесок на виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Судами встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що працівники ТОВ «Моделпак» - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували на військовій службі під час мобілізації в період у строк, що не перевищував строк, визначений ст. 119 Кодексу законів про працю України (а.с.117-122).

Таким чином, ч. 7 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» виключає з розрахунку бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування середній заробіток працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, тобто позивачем правомірно у відповідності до вимог законодавства не розраховувався єдиний соціальний внесок на заробітною платню своїм працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимога Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-8 від 04.12.2015 є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи відповідача про відсутність визначеного порядку відшкодування компенсаційних виплат із бюджету в межах середнього заробітку мобілізованих працівників та відсутність у Державному бюджеті України коштів, передбачених на виплату зазначених компенсацій не можуть буди прийняті судом, оскільки відсутня залежність виконання ч. 7 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від пп. 165.1.1 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України та чи визначений механізм повернення відповідних коштів з бюджету.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-8 від 04.12.2015 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує судові витрати, здійснені позивачем, в повному обсязі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 04.12.2015 року №Ю-8 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Моделпак" боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 13275,68 грн.

Присудити на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Моделпак" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.