Справа № 524/5848/15-а
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/5848/15-а
Провадження № 2-а/524/3/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про стягнення компенсації втрати частини доходів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду суд з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про стягнення компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначала, що в період з 08.01.2013 року по 05.04.2013 року працювала в Управлінні ЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради на посаді спеціаліста 1 категорії сектору економічних питань управління.

У подальшому, нею було встановлено, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року зобовязано Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за період з 05.04.12013 року по 31.10.2014 року в сумі 48 662 грн. 88 коп. однак не виплатив їх.

ОСОБА_1 вважає, що вищезазначеним рішенням біло підтверджено факти не виплати їй всіх сум заробітної плати, які належить виплатити позивачці з 10.03.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на її користь грошову компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати (середнього заробітку за період з 05.04.2013 року по 31.10.2014 року) в сумі 8 258 грн. 09 коп. за період з квітня 2015 року по червень 2015 року.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді спеціаліста першої категорії сектору економічних питань управління з 08.01.2013 року по 05.04.2013 року.

ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсязі.

10.03.2015 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 524/5989/14-а, зобовязано Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 05.04.2013 року по 31.10.2014 року в сумі 48662 грн. 88 коп., однак виплати не були проведені.

На час звернення до суду з позовом позивачу дані суми не виплачені.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ ( далі по тексту - Закон №2050) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вище зазначеного Закону №2050 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати та яка включає в себе основну заробітну плату, додаткову заробітну плату а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктом 7 Порядку №159 передбачено, що компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, в тому числі власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

З системного аналізу вищезазначених норм права, суд дійшов висновку, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку № 159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми компенсації колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 4.5 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 (в редакції, що дії з 01.09.2015, далі по тексту - Закон №3674).

Відповідно до ст.. 1 Закону №3674 судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду (…).

Частиною 2 статті 9 Закону №3674 передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зважаючи на те, що позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону №3674 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а позовні вимоги підлягають задоволенню то судовий збір за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про стягнення компенсації втрати частини доходів - задовольнити.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати (середнього заробітку за період з 05.04.2013 року по 31.10.2014 року) в сумі 8 258 грн. 09 коп. за період з квітня 2015 року по червень 2015 року.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення ухвали, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ж.О. Кривич