Справа № 816/489/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

816/489/16

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 квітня 2016 року

м. Полтава

Справа № 816/489/16

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., перевіривши матеріали адміністративного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до Полтавської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття до комунальної власності міста територіальної громади гуртожитків: по вул. Пушкіна, 108 та по вул. Пушкіна, 110 у м Полтаві та зобов'язання вчинити дії на найближчому пленарному засіданні ради розглянути питання про прийняття до до комунальної власності міста територіальної громади гуртожитків: по вул. Пушкіна, 108 та по вул. Пушкіна, 110 у м Полтаві та прийняти по ньому рішення.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

В силу приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI (у редакції із змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року №484-VIII, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Таким чином, при зверненні до адміністративного суду з позовними вимогами немайнового характеру позивач мав сплатити судовий збір у сумі 1378 грн.

Системний аналіз положень частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" є підставою для висновку про те, що з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється з кожної вимоги окремо.

Аналогічну правову позицію наведено у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 №2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір".

Позовна заява містить декілька вимог немайнового характеру, перелічених вище.

До позовної заяви документ про сплату судового збору не додано.

Натомість до позовної заяви додано клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, що вмотивоване відсутність коштів за кодом економічної класифікації видатків (КЕВК) 2800 "Інші поточні видатки".

Вирішуючи дане клопотання, суд зазначає наступне.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір".

За приписами статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Також, відповідно до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України надає суду свої докази і доводить перед судом їх переконливість, зокрема, і на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

До клопотання про відстрочення сплати судового збору заявником долучено копію виписки по рахунках 31 березня 2016 року, однак не надано доказів відсутності коштів на рахунках - жодних доказів на вжиття заходів внесення змін до кошторисів та планів асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, бюджетних запитів, листів-гарантій щодо надання відповідних бюджетних асигнувань на сплату судового збору до винесення судового рішення у справі, тощо.

Оскільки позивачем до вказаного клопотання не надано доказів вжиття заходів, спрямованих на отримання відповідного фінансування, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про відстрочення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Крім того, на думку суду, звільнення заявника від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі “Креуз проти Польщі” (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах “Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства” (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, “Ейрі проти Ірландії” (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та “Креуз проти Польщі” (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Інших належних та допустимих доказів звільнення позивача від сплати судового збору не надавалось.

Також, частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Відповідно до положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач у своїй заяві посилається на протиправність бездіяльності, допущеної з боку відповідача та необхідність зобов'язання останнього вчинити дії для поновлення порушеного права Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області. На підтвердження вказаного позивачем долучено до позовної заяви належним чином завірені копії листів зі звернень до відповідача про спонукання його до вчинення дій, датовані 11 квітня 2014 року, 23 травня 2015 року, 15 жовтня 2014 року, 22 грудня 2014 року, що дає підстави вважати, що він дізнався про порушення свого права ще у 2014 році, відповідно пропустив строк звернення до суду, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Натомість до матеріалів адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, позовну заяву подано без додержання вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України подання позовної заяви без додержання вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до Полтавської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії залишити без руху.

Позивачу у надати строк для усунення недоліків до 04 травня 2016 року та роз'яснити, що в разі неусунення недоліків позовної заяви, вона буде повернута.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: документа про сплату судового збору або інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстави звільнення позивача від сплати судового збору; належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також відомостей та належним чином завірених копій документів на їх підтвердження стосовно дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Копію ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Суддя І.Г. Ясиновський