Справа № 2а-97-1/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Київ К/800/45738/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2013 року,

встановив:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2013 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України і ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати несплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) й підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок). Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити позивачеві нарахування одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII у розмірі 54-місячного грошового забезпечення. Зобов`язано Черкаський обласний військовий комісаріат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
У касаційній скарзі представник Міністерства оборони України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2013 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивач подав письмові заперечення на зазначену касаційну скаргу.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суди встановили, що ОСОБА_1 з серпня 1989 року проходив військову службу у Збройних Силах України, наказом від 17 липня 1996 року № 063 був звільнений з військової служби у запас.
12 липня 2010 року позивачеві встановлена ІІ група інвалідності, причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
12 серпня 2010 року та 28 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звертався до Черкаського обласного військового комісаріату і Міністерства оборони України з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу, що передбачена частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII, та надання письмової інформації про суму грошового забезпечення, однак йому було відмовлено з підстав того, що у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, так як його звільнено з військової служби в 1996 році, тобто до набрання чинності статтею 16 Закону № 2011-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року № 328-V (далі Закон № 328-V).
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.
Згідно статті 41 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-XII.
Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Законом № 328-V були внесені зміни до Закону № 2011-ХІІ, зокрема, статтю 16 цього Закону викладено в новій редакції.
Згідно частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції зазначеного Закону) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року № 499 затвердив Порядок, й пунктом 2 вказаної постанови установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
За приписами підпункту 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ та положень Порядку, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно приписів частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про задоволення позовних вимог, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
У відповідності до вимог частини 2 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.