Справа № 815/305/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/305/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Швеця В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Ньюко» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Приватне підприємство «Торгівельна компанія «Ньюко» (далі ПП «ТК «Ньюко») з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі ДПІ), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.12.2015 року № про нарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 75 671 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 18 918 грн., № про нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 81 890 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 20 473 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі Акту №129/15-52-22-02/34379440/7131 від 07.12.2015 року «Про результати планової виїзної перевірки ПП «ТК «Ньюко» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року».

В акті перевірки зазначено, що позивачем не надано документів щодо реалізації паливно-мастильних матеріалів, таким чином, витрати на їх придбання відображені без визнання доходів від реалізації паливо-мастильних матеріалів. Виходячи з цього, перевіряючі дійшли до висновку щодо завищення собівартості реалізованої продукції внаслідок порушення платником податків п. п. 138.4 ст. 138 ПКУ (в редакція яка діяла на час виникнення правовідносин) усього на суму 75 671 грн., у тому числі за 2013 рік у розмірі 37 410 грн. та за 2014 рік у розмірі 38 261грн.

Щодо нарахування ПДВ за травень 2013 року та за березень 2014 року, в акті перевірки зазначено, що внаслідок того, що паливо мастильні матеріали, отриманий від ТОВ «Петрол-трейд юг» та ТОВ «ВАЙС» використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, встановлено порушення норм п. 198.5 ст. 198 ПКУ та нараховано ПДВ за травень 2013 року у розмірі 39 379 грн. та за березень 2014 року у розмірі 42 384 грн.

Позивач вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, оскільки у нього наявні всі первинні документи, що підтверджують придбання та реалізацію паливо - масти стильних матеріалів у перевіряємий період.

У судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначила, що підприємством до перевірки було надано всі первинні документи на підтвердження придбання та реалізації паливо мастильних матеріалів у перевіряємому періоді. Будь-якого запиту на надання додаткових документів ДПІ директору підприємства під час перевірки не вручало. Зазначення в акті перевірки відсутність у бухгалтерському обліку «0» на складах по товару, якій був предметом дослідження є відображенням об'єктивного стану, оскільки товар згідно договору зберігання, знаходився у відповідного контрагента, звідки поставлявся покупцям. Жодних порушень податкового законодавства щодо придбання та реалізацію паливо - мастильних матеріалів ПП «ТК «Ньюко» не допускало.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, а також зазначив, що під час проведення перевірки перевіряючими було підготовлено запит на надання додаткових первинних документів, проте директор підприємства відмовився в отриманні вказаного запиту, про що було складено відповідний акт. У зв'язку з відмовою в отриманні запиту та не наданням до перевірки запитуваних документів ДПІ було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Доказом того, що директор відмовився від отримання запиту про надання додаткових документів є сам акт про відмову, складений перевіряючими.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами письмові докази судом встановлено, що ПП «ТД «Ньюко» зареєстровано 25.04.2006 року в Одеському міському управлінні юстиції за №1 019142.

На підставі Наказу від 12.10.2015 року №988 та Наказу від 20.11.2015 року №1117 у період з 27.10.2015 року по 30.11.2015 року ДПІ було проведено планову виїзну перевірку ПП «ТД «Ньюко» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складений Акт перевірки №129/15-52-22-02/34379440/7131 від 07.12.2015 року, на підставі висновків якого ДПІ було прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.12.2015 року № про нарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 75 671 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 18 918 грн., № про нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 81 890 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 20 473 грн. (т.1 а.с.14-57).

Згідно з Актом перевірки ПП «ТК «Ньюко» у 2013 році включено до собівартості придбаних та реалізованих товарів вартість паливно-мастильних матеріалів отриманих від ТОВ «Петрол-трейд юг» відповідно до видаткової накладної від 17.05.2013 року №69 «дизельне паливо» у кількості 31 370 кг. на суму 266 703, 07 грн. та ПДВ 53 340, 62 грн. Відповідно до наданих до перевірки документів підприємством фактично реалізовано дизельного палива придбаного у ТОВ «Петрол-трейд юг», у кількості 8 211 кг. КФ «ВеСТТ» відповідно до видаткової накладної від 17.05.2013 року №301. На підтвердження реалізації 23 159 кг. паливо мастильних матеріалів підприємством не надано будь яких підтверджуючих документів.

Також в Акті перевірки зазначено, що ПП «ТК «Ньюко» у 2014 році до собівартості придбаних та реалізованих товарів було включено вартість паливно-мастильних матеріалів отриманих від ТОВ «ВИАС» відповідно до видаткової накладної від 17.03.2014 року №11 «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» у кількості 8 020 кг. на суму 86 250 грн. та ПДВ 17 250 грн., та відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №18 «бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро» у кількості 2 176 кг. на суму 29 829,30грн. та ПДВ 5 965,86 грн., та «паливо підвищеної якості (Євро) марки F, вид ІІ» у кількості 30 323 кг. на суму 347 451,04 грн. та ПДВ 69 490,08 грн.

Відповідно до наданих до перевірки документів підприємством фактично реалізовано паливо мастильних матеріалів: ОСОБА_1 «бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро» у кількості 2 176 кг., а також «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» у кількості 9 400 кг. відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №221; ОСОБА_2 «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» у кількості 5 786 кг. відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №220 та «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» у кількості 4 174 кг. відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №216.

Висновки акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства обґрунтовані тим, що на підтвердження реалізації паливо - мастильних матеріалів у кількості 8 020 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» отриманих відповідно до видаткової накладної від 17.03.2014 року №11 від ТОВ «ВИАС» та паливо мастильних матеріалів у кількості 10 963 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» отриманих відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №18 від ТОВ «ВИАС» підприємством не надано будь яких підтверджуючих документів.

Крім того, в Акті зазначено, що ДПІ 30.11.2015 року було надано ПП «ТК «Ньюко» запит №6391/10/15-5222-01 про необхідність надання первинних документів, що підтверджують факт реалізації покупцям паливо мастильних матеріалів, зокрема: у кількості 23 159 кг. «дизельне паливо» отриманих від ТОВ «Петрол-Трейд Юг» відповідно до видаткової накладної від 17.05.2013 року №69; у кількості 8 020 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» отриманих відповідно до видаткової накладної від 17.03.2014 року №11 від ТОВ «ВИАС»; паливо-мастильних матеріалів у кількості 10 963 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» отриманих відповідно до видаткової накладної від 25.03.2014 року №18 від ТОВ «ВИАС». Директор ПП «ТД «Ньюко» відмовився від отримання вищевказаного запиту, про що було складено акт від 30.11.2015 року.

У зв'язку із вказаними обставинами ДПІ прийшло до висновку про завищення придбаних та реалізованих товарів, тобто ПП «ТК «Ньюко» без визнання доходів від реалізації паливо мастильних матеріалів в кількості 23 159 кг. «дизельне паливо» в 2013 році та у кількості 8 020 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ», 10 963 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» в 2014 році, було сформовано їх собівартість, а саме у 2013 році у сумі 196 894 грн., у 2014 році у сумі 211 922 грн.

Крім того, перевіряючі прийшли до висновку, що у зв'язку з використанням паливо мастильних матеріалів в кількості 23 159 кг. «дизельне паливо» у 2013 році та у кількості 8 020 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ», 10 963 кг. «паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид ІІ» у 2014 році в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, ПП «ТК «Ньюко» було безпідставно сформовано податковий кредит за операціями придбання паливо мастильних матеріалів та не нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість за травень 2013 року у сумі 39 379 грн. та за березень 2014 року у сумі 42 384 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що ПП «ТК «Ньюко» у порушення п.п. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138, п.п. 139.1.1. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України завищено суму адміністративних витрат за 2014 рік у розмірі 637 грн.

Правовідносини які виникли регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року (далі Закон України №996-ХІV), Податковим кодексом України (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин).

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст.138 ПК України визначено, що витрати операційної діяльності з податку на прибуток включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2,138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів встановлених розділом І цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України №996-ХІV звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна звітність складається щоквартально наростаючим підсумком з початку звітного року в складі балансу та звіту про фінансові результати. Баланс підприємства складається за станом на кінець останнього дня кварталу (року).

Пунктом 152.9.ст. 159 ПК України визначено, що для обчислення податку на прибуток використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал.

Відповідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 от. 139 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Судом досліджено первинні документи надані позивачем в спростування висновків Акту перевірки, а саме на підтвердження реалізації паливо мастильних матеріалів у перевіряємому періоді, та встановлено, що у 2013 році ПП «ТК «Ньюко» на підставі договору укладеного з ТОВ «Петрол-Трейд Юг» № 8 від 11.04.2013 року (а.с. 59-61) отримало від останього паливо мастильні матеріали «дизельне паливо» у кількості 31 370 кг. на суму 266 703, 07 грн. та ПДВ 53 340, 62 грн. що підтверджується видатковою накладною від 17.05.2013 року №69 та податковою накладною №66 від 17.05.2013 року (а.с. 97-98), яка була видана ПП «ТК «Ньюко».

У 2014 році ПП «ТК «Ньюко» на підставі договору укладеного з ТОВ «ВАИС» № ВН-000001 від 03.01.2014 року (а.с.62-64) було отримано від останнього паливо мастильні матеріали «паливо підвищеної якості (Євро) марка F. вид II» у кількості 8 020 кг. вартістю 86 250 грн., ПДВ 17 250 грн., що підтверджується видатковою накладною від 17.03.2014 року №11 та податковою накладною №11 від 17.03.2014 року (т.1 а.с. 100-101), паливо підвищеної якості (Євро) марка F, вид II у кількості 30 323 кг. вартістю 347 451,04 грн. ПДВ 69 490,08 грн., бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро у кількості 2 176 кг. вартістю 29 829,30 грн., ПДВ 5 965,86 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.03.2014 року №18 та податковими накладними №18 від 24.03.2014 року, №20 від 25.03.2014 року (т.1 а.с. 103-105).

Судом встановлено, що в подальшому, отримані від ТОВ «Петрол-Трейд Юг» у 2013 році та від ТОВ «ВАИС» у 2014 році паливо мастильні матеріали були реалізовані ПП «ТК «Ньюко» у повному обсязі, що підтверджується видатковими, податковими накладними, товаротранспортними накладними які наявні у матеріалах справи (т. 1 а.с. 108-168).

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що первинна документація на підтвердження реалізації паливо мастильних матеріалів не була надана до перевірки, тому перевіряючими було зроблене запит №6391/10/15-5222-01 від 30.11.2015 року щодо її надання (т.2 а.с.63), проте директор ПП «ТК «Ньюко» відмовився від його отримання у зв'язку з чим ДПІ було складено акт №34/15-52-22-02/34379440 від 30.11.2015 року про відмову в отримані запиту (т.2 а.с.61-62). Документи надані позивачем не були надані під час перевірки.

Проте суд не приймає до уваги зазначенні представником відповідача обставини в обґрунтування заперечень на позов виходячи з наступного.

Згідно з актом перевірки вона проводилась з27.10.2015 року по 30.11.2015 року, тобто запит на надання додаткових документів від 30.11.2015 року оформлений перевіряючими в останній день перевірки.

Відповідно до п. 9 ч.1 розділу 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами який затверджений Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 року № 727 (далі Порядок) в акті (довідці) документальної перевірки відображається інформація про направлення письмових запитів платникам податків про надання документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки. У разі ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації складається акт у довільній формі, що засвідчує такі факти, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові керівника платника податків або уповноваженої ним особи та переліку документів, які йому запропоновано подати, а також причин такої відмови стосовно кожного документа. Зазначений акт підписується посадовою особою контролюючого органу та керівником платника податків або уповноваженою ним особою. Інформація про складання цього акта та факт відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначеного акта також відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

У наданої до суду копії акту №34/15-52-22-02/34379440 від 30.11.2015 року про відмову в отриманні запиту на надання первинної документації відсутній підпис директора ПП «ТК «Ньюко» ОСОБА_3, а також відсутні відомості щодо його відмови від підписання зазначеного акту. Також факт відмови від підписання акту №34/15-52-22-02/34379440 від 30.11.2015 року про відмову в отриманні запиту не відображений в акті документальної перевірки.

Таким чином, суд вважає, що перевіряючими не дотримано вимог п. 9 ч.1 розділу 3 Порядку.

При таких обставинах суд вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, на який відповідно до ст.71 КАС України покладений обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти задоволення позову, не спростовано твердження позивача, що ним були надані всі первинні документи на підтвердження придбання та реалізації паливо мастильних матеріалів у перевіряємий період, а також, що запит на отримання будь-яких додаткових документів йому не вручався.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, що відсутність залишків товарно-матеріальних цінностей на складі ПП «ТК «Ньюко» відповідно до даних по бухгалтерському рахунку №281 «товари на складі» свідчить про не реалізацію позивачем паливо мастильних матеріалів. При цьому суд вважає доведеними доводи представника позивача, що у зв'язку з відсутністю у ПП «ТК «Ньюко» власних складів для зберігання продукції, позивачем, на підставі договору здійснювалась передача не реалізованого товару на зберігання до ПП «Компанія «Новий Потенціал», а в подальшому видавалась зі зберігання для реалізації.

Відповідно до договору зберігання №2013 від 01.03.2013 року укладеного між ПП «ТК «Ньюко» та ПП «Компанія «Новий Потенціал» (т.1 а.с. 169-170) залишок не реалізованих паливо мастильних матеріалів, придбаних у ТОВ «Петрол-Трейд Юг» відповідно до договору № 8 від 11.04.2013 року, було передано ПП «Компанія «Новий Потенціал» на зберігання, що у свою чергу підтверджується актом прийому-передачі продукції на зберігання від 17.05.2013 року, видатковою накладною №17/05/2013 від 17.05.2013 року та товаротранспортною накладною від 17.05.2013 року (т.1 а.с. 171-173).

Також, ПП «ТК «Ньюко» залишок не реалізованих паливо мастильних матеріалів, придбаних у ТОВ «ВАИС» відповідно до договору № ВН-000001 від 03.01.2014 року, було передано ПП «Компанія «Новий Потенціал» на зберігання, що підтверджується актами прийому-передачі продукції на зберігання від 17.03.2014 року та від 25.03.2014 року (т.1 а.с. 188, 194), видатковими накладними №17/03/2014 від 17.03.2014 року та №25/03/2014 від 25.03.2014 року (т.1 а.с. 189, 195), товаротранспортними накладними від 17.03.2014 року та від 25.03.2014 року (т.1 а.с. 190, 196).

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що надані позивачем первинні документи на підтвердження реалізації паливно-мастильних матеріалів у перевіряємий період свідчать про правомірність формування ним собівартості цих товарів.

Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо правомірності формування податкового кредиту за операціями з придбання паливодо мастильних матеріалів у ТОВ «Петрол-Трейд Юг» та ТОВ «ВАИС», при цьому суд виходить з наступного.

Пункти 198.1,198.2 ст.198 ПК України визначають з яких господарських операцій і коли виникає у платника податків право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, а саме таке право виникає у тому числі у разі придбання товарів та послуг. Датою виникнення такого права платника податку вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг); дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.4. ПК України визначено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися зокрема, в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу).

Відповідно до зазначених правових норм, та враховуючи, що паливо мастильні матеріали отримані позивачем від ТОВ «Петрол-трейд юг» у 2013 році та від ТОВ «ВАИС» у 2014 році були повністю реалізовані, а тому використані виключно у господарській діяльності ПП «ТК «Ньюко», з моменту отримання позивачем податкових накладних №66 від 17.05.2013 року (а.с. 66), №11 від 17.03.2014 року (а.с. 101) та №18 від 24.03.2014 року (а.с. 104) від контрагентів у нього виникло право на віднесення податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

В акті перевірки також зазначено про завищення ПП «ТК «Ньюко» суми адміністративних витрат у 2014 році на суму 637грн.

Позивач вказаного порушення не спростовував у позові та в судовому засіданні, у зв'язку з чим суд вважає його встановленим під час перевірки.

Незважаючи на встановлення судом правомірності висновків акту перевірки про завищення валових витрат у зв'язку з завищенням адміністративних витрат на суму 637грн. суд вважає, з урахуванням особливостей розрахунку об'єкта оподаткування податку на прибуток та розрахунку податкових зобов'язань, скасуванню підлягає податкове повідомлення-рішення, за яким визнано податкове зобов'язання з цього податку, у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на користь позивача у сумі 2 654,29 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Ньюко» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 23.12.2015 року № про нарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 75 671 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 18 918 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 23.12.2015 року № про нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 81 890 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 20 473 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Ньюко» судові витрати у сумі 2 654,29 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.

.