Справа № П/811/253/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Справа № П/811/253/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (далі - відповідач) про визнання протиправними і скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 22.03.2016 р.:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 19.02.2016 р. про стягнення виконавчого збору в сумі 10702,84 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 01.03.2016 р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 48,40 грн..

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірні постанови є протиправними, оскільки були винесені відповідачем в порушення Закону України "Про виконавче провадження". Так, позивач вказує, що ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження представником було встановлено, що в них є постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій постановлено направлення її сторонам виконавчого провадження, та органу або посадовій особі яка видала документ. Зазначено, що постанова може бути оскаржена до суду в 10-ти денний строк з моменту її одержання, а також те, що боржнику надано 7-ми денний строк для добровільного виконання цієї постанови. Водночас, в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчив би про відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження. Отже, на думку позивача, не виконання державним виконавцем Закону України "Про виконавче провадження" призвело до того, що були порушені права боржника, як сторони виконавчого провадження, а саме право на інформацію про наявність такого виконавчого провадження та право добровільно сплатити суму боргу. Зазначене потягло за собою те, що позивач, як боржник, не знав, що відносно нього здійснюються будь-які виконавчі дії, а тому і не міг належним чином використати своє право на вчинення відповідних дій.

Представник позивача у судовому засіданні 07.04.2016 р. підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Також, представником подано клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с.132).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. З поданих до суду письмових заперечень пояснив, що на виконанні у Ленінському ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу № 912/256/15-г, виданого 31.03.2015 р. Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу та судового збору на загальну суму 107 028,35 грн.. Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 24.06.2015 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. До відділу докази про сплату вищевказаного боргу від боржника не надійшли. Тому, оскільки рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання - до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, не виконано, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.55-57).

Відповідно вимог ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, заслухавши думку представника позивача та на підставі усної ухвали, прийнятої у судовому засіданні і занесеної до журналу судового засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника та всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Ленінському ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області № 912/256/15-г, виданого 31.03.2015 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу та судового збору на загальну суму 107 028,35 грн..

На підставі заяви стягувача (а.с.60) та відповідно до вимог ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем за вищезазначеним судовим наказом 24.06.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 2 резолютивної частини даної постанови на боржника покладено обов'язок добровільно сплатити борг в строк до 01.07.2015 р..

Пунктом 3 резолютивної частини постанови роз'яснено те, що в разі ненадання документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання його із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.63-64).

17.02.2016 р. до відділу з'явився представник боржника та надав копію договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 011/0036/32771/1, копію квитанції про часткову сплату №4 від 30.06.2015 року про погашення заборгованості по кредиту в сумі 35000,00 гривень (а.с.70-77).

Однак, як пояснив представник відповідача, у даній квитанції не вказано номер кредиту за який відбулось часткове погашення заборгованості або дані виконавчого документа за яким відбулась сплата. Відтак, оскільки до відділу доказів про сплату боргу від боржника не надійшло, державним виконавцем 19.02.2016 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, згідно якої з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 10702,84 грн. (а.с.91-92).

22.02.2016 року від боржника надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, разом із заявою від стягувача - банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", №114-0-0-00/15-65667 від 18.02.2016 року про фактичне та в повному обсязі виконання боржником судового рішення.

Проте, як вказав представник відповідача, у зазначеній заяві стягувача (довідці) не було зазначено точної дати сплати боргу (а.с.78-80).

01.03.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення із боржника витрат на проведення виконавчих дій у зв'язку із понесеними Ленінським ВДВС витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.88-88а).

02.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно заяви стягувача №114-0-0-00/15-65667 від 18.02.2016 р. (а.с.82).

03.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 01.03.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 48,40 грн. (а.с.87).

03.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 19.02.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 10702,84 грн. (а.с.94).

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження", в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон №606-XIV).

Ст.1 цього Закону вказує, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно із ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону №606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Так, за загальним правилом ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також пункт 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за №489/20802 (далі Інструкція №512/5) визначає, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, й у ній визначається встановлений ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, а примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Тобто, аналізуючи вказані норми Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір нараховується на суму, яка не була сплачена добровільно в установлений державним виконавцем строк. Однак, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до ст.24 Закону.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Відповідно ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству (ч.1). Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2).

До витрат, до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби (ч.4). Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом (ч.5).

Дана норма кореспондується з пп.3.13.1 п.3.13 Інструкції №512/5, яка вказує, що про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, у якій зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду в десятиденний строк.

Згідно до ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За приписами ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз викладених вище норм права дає можливість дійти висновку, що на державного виконавця законом покладено низку обов'язків, за умовами послідовного дотримання яких у останнього виникає право на стягнення виконавчого збору: 1) прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження -> 2) направлення такої постанови боржнику рекомендованим листом -> 3) встановлення обставин щодо отримання боржником такої постанови -> 4) вчинення виконавчих дій для забезпечення виконання виконавчого документу -> 5) констатація факту повного виконання виконавчого документу. При цьому, встановлення обставин щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження є вирішальним фактом при визначенні права державного виконавця на початок проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого документу, адже, як встановлено у ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", така постанова може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк. Реалізація ж такого права не можлива без отримання самої постанови.

Окрему увагу суд звертає на положення ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження", якою встановлений прямий обов'язок державного виконавця щодо інформування сторін та учасників виконавчого провадження про перебіг виконавчого провадження, шляхом надсилання копій відповідних постанов засобами поштового зв'язку. При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження повинна бути надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що 24.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 резолютивної частини якої встановлено строк для добровільного виконання - 01.07.2015 року (а.с.64). Дана постанова направлена сторонам виконавчого провадження листом №5706/04-32/13 (а.с.63). Із даного листа не можливо встановити дату такого направлення.

Також, у матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2015 р. та можливість боржника добровільно виконати наказ суду у встановлений постановою строк (до 01.07.2015 р.).

У судовому засіданні представник позивача посилався на те, що постанову позивач не отримував та взагалі не був проінформований про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області №912/256/15-г від 31.03.2015 року. Про зазначений факт стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 17.02.2016 року.

Представником відповідача вищевказані обставини не спростовано.

Проаналізувавши зміст вищевказаних положень законодавства, суд дійшов висновку про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій мають обов'язково бути доведені до відома сторін виконавчого провадження: стягувача та боржника.

Однак, не виконавши вимоги закону в частині повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу, тим самим позбавивши останнього права його виконати самостійно, державний виконавець своєю постановою від 19.02.2016 р. стягнув з позивача виконавчий збір (а.с.92), а постановою від 01.03.2016 р. - витрати на проведення виконавчих дій (а.с.88).

Таким чином, з поданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження неможливо встановити виконання відповідачем обов'язку із направлення у належний спосіб та у встановлений законом строк на адресу позивача, як боржника у виконавчому провадженні, постанови від 24.06.2015 р. ВП № 47927205 про відкриття виконавчого провадження, що, в свою чергу виключає можливість стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

Тому, постанова від 19.02.2016 р. ВП №47927205 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова від 01.03.2016 р. ВП №47927205 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій носять протиправний характер та підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав обов'язку щодо доказування правомірності прийняття спірних рішень, а тому суд вважає їх такими, що були винесені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 статті 94 КАС України суд присуджує на користь позивача всі здійснені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,42 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 19 лютого 2016 року ВП № 47927205 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10702,84 грн..

Визнати протиправною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 01 березня 2016 року ВП № 47927205 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 48,40 грн..

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (НОМЕР_1) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 42 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько