Справа № 825/264/16
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/264/16 Головуючий у 1-й інстанції: Д'якова В.І. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області третя особа: Первинна профспілкова організація працівників ДФІ в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області третя особа: Первинна профспілкова організація працівників ДФІ в Чернігівській області, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ начальника Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.12.2015 № 231-о «Про звільнення ОСОБА_2.»; поновити позивача на посаді заступника начальника юридичного відділу Держфінінспекції в Чернігівській області; стягнути з Держфінінспекції в Чернігівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.01.2016 до дня фактичного поновлення на посаді (роботі).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання доручення Прем'єр-міністра України від 28.07.2015 № 31796/0/1-15, відповідно до наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників державних фінансових інспекцій в областях та місті Києві» та з метою оптимізації чисельності працівників наказом Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 було затверджено нову граничну чисельність працівників територіальних органів Державної фінансової інспекції України.

Відповідно до структури Держфінінспекції в Чернігівській області, яка затверджена Головою Державної фінансової інспекції України Гавриловою Л.В. та погоджена Міністром фінансів України Н. Яресько, у Держфінінспекції в Чернігівській області ліквідовано 7 територіальних структурних підрозділів та 1 структурний підрозділ апарату, реорганізовано 11 структурних підрозділів апарату, в тому числі юридичний відділ реорганізовано в сектор правової роботи.

Листом від 07.09.2015 року №25-09-18-14/5377 профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області повідомлено про затвердження нової граничної чисельності працівників Держфінінспекції в Чернігівській області у кількості 135 осіб, ліквідацію усіх територіальних структурних підрозділів, реорганізацію структурних підрозділів апарату інспекції і можливе наступне вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до затвердженої граничної чисельності.

Відповідно до наказу Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.10.2015 року № 112 «Про введення в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області» з 22.10.2015 введено в дію нову структуру та штатний розпис на 2015 рік Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, а саме: юридичний відділ зі штатною чисельністю 7 одиниць (начальник відділу - 1 од., заступник начальника відділу - 1 од., головний спеціаліст-юрисконсульт - 3 од., провідний спеціаліст- юрисконсульт - 2 од.) реорганізовано в сектор правової роботи зі штатною чисельністю 4 одиниці (завідувач сектору - 1 од., головний спеціаліст- юрисконсульт - 1 од., провідний спеціаліст-юрисконсульт - 2 од.).

Як встановлено судом першої інстанції, після введення в дію нової структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області, 22.10.2015 року працівників було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Однак, ОСОБА_2 відмовилась від підпису на попередженні, у зв'язку з чим, 22.10.2015 року комісією Держфінінспекції в Чернігівській області було повторно попереджено позивача про можливе наступне вивільнення, про що складено відповідний Акт. (а.с. 75).

Вподальшому, Наказом начальника Держфінінспекції в Чернігівській області № 231-о від 21.12.2015 року ОСОБА_2 було звільнено 06.01.2016 із займаної посади - заступника начальника юридичного відділу Держфінінспекції в Чернігівській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказані обставини стали підставою звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ є правомірним та законним, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

При вивільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України. Проте, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять працівники, які займають таку ж посаду на підприємстві, в установі, організації. У процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, переведення працівників, що підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги на залишення на роботі, встановлені статтею 42 КЗпП України, оскільки переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 було своєчасно повідомлено про наступне вивільнення, що підтверджено Актом від 22.10.2015 року.

Що стосується можливості переведення ОСОБА_2 на іншу роботу, за умови скорочення чисельності та штату працівників установи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено те, що з переліку вакантних посад у Держфінінспекції в Чернігівській області станом на момент попередження позивача, на дату відкриття вакантних посад, а також станом на дату звільнення ОСОБА_2, у відповідача не було можливості запропонувати позивачу посаду, на яку вона могла б претендувати відповідно до встановлених кваліфікаційних вимог, оскільки, для заміщення усіх наявних вільних вакантних посад, необхідна була наявність у особи повної вищої освіти фінансово-економічного спрямування.

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що доводи позивача про можливість її працевлаштування на посадах головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи або головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок погодження органами Служби безпеки України призначення особи на посаду заступника керівника підприємства, установи, організації з питань режиму, начальника режимно-секретного органу, його заступника, працівника, на якого покладаються обов'язки щодо забезпечення режиму секретності, а також керівника секретного архівного підрозділу підприємства, установи, організації, затвердженої наказом Служби безпеки України від 08.05.2015 № 306, для заміщення посади головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи, крім повної вищої освіти, необхідна наявність в особи стажу роботи у сфері охорони державної таємниці не менше 1 року. Також необхідна наявність інших додаткових вимог, а саме: допуск до державної таємниці, погодження призначення на зазначену посаду з Державною фінансовою інспекцією України та Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області.

Для заміщення посади головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу Держфінінспекції в Чернігівській області встановлено кваліфікаційні вимоги щодо наявності в особи повної вищої освіти фінансово-економічного спрямування, що підтверджується посадовою інструкцією головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу Держфінінспекції в Чернігівській області, затвердженої начальником Держфінінспекції в Чернігівській області 22.10.2015.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані посади не могли бути запропоновані ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що у Держфінінспекції в Чернігівській області не було вільних вакантних посад, які б відповідали її вищій юридичній освіті.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною 4 статті 252 КЗпП України та частиною 4 статті 41 Закону України від 15.09.1999 № 1045-ХІУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад.

Так, 11.12.2015 року начальником Держфінінспекції в Чернігівській області було направлено подання до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області щодо надання згоди на звільнення 06.01.2016 року ОСОБА_2

За результатом розгляду подання, 14.12.2015 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області надано згоду на звільнення позивача із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 83-84).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 з посади відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було здійснено з додержанням всіх процедур, передбачених КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому наказ начальника Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.12.2015 року № 231-о «Про звільнення ОСОБА_2.» винесений відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є правомірним.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, не надав суду належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 70 КАС України, які б підтверджували неправомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст виготовлено 15.04.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.