Справа № 804/15333/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з адміністративним позовом до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову №60-15 від 04.09.2015 року "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що посилання Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради на порушення позивачем положень п.20 ч.1 ст.6, ст.44-45 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме розміщення рекламного засобу, на пам’ятці архітектури та містобудування місцевого значення, вважає необґрунтованими з огляду на інформацію, що містилась на вивісці та місце її розміщення. Вказував, що інформація не містить закликів до придбання товару чи отримання послуг, не є рекламою, а відтак, не потребує отримання дозволу на її розміщення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №60-15 від 04.09.2015 року "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини".

Суд першої інстанції дійшов висновку проте, що на головному фасаді будівлі, де розташовано відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», встановлена конструкція, яка містить інформацію про назву підприємства та знак для товарів і послуг, що підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг. З врахуванням змісту інформації, що містилась на вивісці (назва Товариства), та місця її розміщення (на зовнішній поверхні будинку не вище першого поверху та біля входу в приміщення), а також того факту, що вона не містить закликів до придбання товару чи надання послуг, а повідомляє про вид діяльності та назву суб'єкта господарювання, висновки відповідача про те, що такі засоби є рекламою, та потребують отримання дозволу на їх розміщення, є необґрунтованими, а винесена постанова №60-15 від 04.09.2015 року "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини" є протиправною та підлягає скасуванню.

Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації), не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 року, у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Відповідач зазначає про обґрунтованість висновку щодо порушення позивачем приписів пункту 20 частини 1 ст. 6, ст.ст. 44-45 Закону України “Про охорону культурної спадщини” з огляду на невиконання позивачем вимог припису щодо усунення правопорушення - розміщення рекламного засобу на пам'ятці архітектури та містобудування місцевого значення без погодження Департаменту. А відтак, відповідачем правомірно видано постанову від 04.09.2015 № 60-15 "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини".

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в запереченнях на апеляційну скаргу просило рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Так, позивач вказує, що відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу» вивіски чи таблички з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності , час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будівлі чи споруди приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

З урахуванням того, що біля входу в орендоване позивачем приміщення висить вивіска з назвою та режимом роботи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», а також того, що така вивіска не містить закликів до придбання товару чи надання послуг, відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Також зазначає, що вивіска містить назву підприємства і не є зовнішньою рекламою, а відтак, не потребує отримання дозволу на її розміщення.

Представник позивача у судовому засіданні доводи, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, підтримав в повному обсязі.

Відповідач по справі про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2015 року Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено інспекційну перевірку, якою встановлено, що на першому поверсі у частині приміщень за адресою: м.Київ, Печерський район, вул. Івана Мазепи, будинок 14 (пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення), знаходиться відділення КБ “ПриватБанк”. На головному фасаді будинку над входом та вікнами розміщено рекламу: не прозорий планшетний рекламний засіб з написами - “ПриватБанк”, також на вході влаштовано арочний портал з прив'язкою до фасаду, чим пошкоджено та змінено фасад пам'ятки.

Розміщення вказаної реклами виконано без погодження Департаменту, що на думку відповідача, є порушенням абз.2 ч.5 ст.24 Закону України “Про охорону культурної спадщини”.

Відповідачем 07.08.2015 року видано припис № 233/11, яким були витребувані дозвільні документи на розміщення рекламних засобів.

Відповідно до вимог припису, до Департаменту в установлені строки представники позивача не з'явились та витребувані документи не надали.

26.08.2015 року відповідачем складено акт № 81 про вчинення правопорушення .

У зв’язку з тим, що позичав не виконав вимоги, вказані в приписі, та не вчинив дій по усуненню вчиненого правопорушення, а саме розміщення рекламного засобу на пам'ятці архітектури та містобудування місцевого значення без погодження Департаменту, відповідно до положень п. 20 ч. 1 ст. 6, ст. 44-45 Закону України “Про охорону культурної спадщини” відповідачем видано спірну постанову від 04.09.2015 № 60-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини", якою на ПАТ КБ "ПриватБанк" накладено фінансові санкції в розмірі 17 000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно до абз.2 ч.5 ст.24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" розміщення реклами на пам'ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України "Про рекламу" за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про рекламу" встановлено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях – рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

У відповідності до ч.4 ст.16 Закону України “Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках національного або місцевого значення та в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до цього Закону на підставі дозволів, які оформляються за участю органів виконавчої влади, визначених Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до ч.6 статті 9 Закону України “Про рекламу” вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Вказане також міститься в Типових правилах розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067.

Відповідно до пп.7 п.2 Правил вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі ;або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, не вважається рекламою.

З матеріалів справи вбачається, що на будівлі за адресою м.Київ. вул.І.Мазепи. 14 Банку, в якому розміщується відділення ПАТ КБ “ПриватБанк”, а саме на головному фасаді встановлена конструкція, яка містить інформацію про назву підприємства та знак для товарів і послуг, що підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг. (а.с.72)

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з урахуванням змісту інформації, що містилась на вивісці, а саме - назва ПАТ КБ “ПриватБанк”, та місця її розміщення (на зовнішній поверхні будинку не вище першого поверху та біля входу в приміщення), а також того факту, що інформація не містить закликів до придбання товару чи надання послуг, а є відомостями про вид діяльності та назву суб'єкта господарювання, відповідачем зроблено помилковий висновок про те, що вказані конструкція та розміщена на ній інформація є рекламою, що потребує отримання дозволу на розміщення.

Крім того, у відповідності до ч.6 ст.41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено, що у разі якщо у встановлений законом строк суб’єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у видачі, то через 10 робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб’єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Позивачем 01.04.2015 року у встановленому порядку подано документи для отримання дозволу. Проте у визначений законодавством строк дозвіл позивачу виданий не був, як і рішення про відмову у видачі, а відтак, з 30.04.2015 року позивач набув права вчиняти дії, щодо яких подано заяву на отримання дозволу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності постанови №60-15 від 04.09.2015 року "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини" та наявності підстав для її скасування з огляду на відсутність у діях позивача порушення п.20 ч.1 ст.6, ст.44-45 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун