Справа № 344/11868/15-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/35/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі с/з: ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач»), в якому просив визнати неправомірними дії Відповідача щодо ненадання розрахунку відновлення надання йому пільг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р., припинення надання пільг і коригування відшкодованих сум з 01.01.2015 р. та неповідомлення про це державного виконавця; зобовязати Відповідача відновити надання пільг Позивачу з дати припинення 01.01.2015 р.; зобовязати Відповідача надати Позивачу розрахунок відновлення надання йому пільг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р.

В позовній заяві Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без його участі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії Відповідача щодо ненадання розрахунку відновлення його пільг, а також припинення надання Позивачу пільг з оплати житлово-комунальних послуг з 01.01.2015 року є протиправними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Як зазначено в позовній заяві, на думку Позивача, зміни нормативно-правового акту , яким регулюються спірні правовідносини, не позбавляють його права на пільги, оскільки підстави набуття таких пільг в новому законодавчому акті збереглися в повному обсязі.

Представником Відповідача Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, подано заяву про розгляд справи без його участі, а також подано письмові заперечення на позов.

В обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог Відповідач в письмових запереченнях на позов покликається на те, що підставою припинення надання піль Позивачу стало анулювання управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Івано-Франківській області документу, який давав право на такі пільги, а також зміни в чинному законодавстві України.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши викладені в позовній заяві та запереченнях на позов пояснення Позивачам та представника Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 20154 року у справі № 344/3332/14-а, яка набрала законної сили 26 серпня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_3; визнано неправомірними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо припинення надання пільг ОСОБА_3 з оплати житлово-комунальних послуг; зобов'язано Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського 29, відновити надання пільг ОСОБА_3, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, з оплати житлово-комунальних послуг з 13.09.2013 року.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (частина 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановлено судом у справі № 344/3332/14-а, згідно витягу з наказу ГУ МНС України в Івано-Франківській області від 06.07.2007 року Позивач був звільнений із служби у відставку за п.65 А (за віком) і йому було призначено пенсію.

Згідно із Законом України «Про пожежну безпеку» Позивач зареєстрований з 14.09.2007 року в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги та отримав 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг, що також підтверджувалося і відповідачем в листі від 04.03.2014 року.

В той же час, у звязку з позбавленням вищезазначених пільг у зв'язку з реорганізацією Міністерства надзвичайних ситуацій України, ОСОБА_3 звернувся до суду і Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 20154 року у справі № 344/3332/14-а, яка набрала законної сили 26 серпня 2014 року, його позов було задоволено; визнано неправомірними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо припинення надання пільг ОСОБА_3 з оплати житлово-комунальних послуг; зобов'язано Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського 29, відновити надання пільг ОСОБА_3, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, з оплати житлово-комунальних послуг з 13.09.2013 року.

На виконання Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 45075988 від 14 жовтня 2014 року Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради відшкодовано пільги організаціям надавачам послуг щодо ОСОБА_3 з 13.09.2013 року по 31.12.2014 року у розмірі 2549,79 грн.

В подальшому, з 01 січня 2015 року Відповідачем припинено надання пільг Позивачу.

25 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради із заявою (а.с.13) про надавання розрахунку відновлених пільг, відомостей про підстави припинення пільг та їх відновлення.

Листом від 15 червня 2015 року № Б/1385 Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради повідомив ОСОБА_3 про внесені зміни в чинне законодавство України, а також про анулювання довідки, якою йому були надані відповідні пільги.

На думку Позивача, дії Відповідача щодо ненадання йому розрахунку відновлення надання пільг, припинення надання пільг, коригування відшкодованих сум з 01.01.2015 р. та неповідомлення про це державного виконавця є протиправним та таким, що не ґрунтуються на положеннях законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації субєктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Як випливає зі змісту листа від 15 червня 2015 року № Б/1385 Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, підставою для припинення надання пільг Позивачу на оплату житлово-комунальних послуг став висновок про те, що оскільки в ст. 102 Бюджетного кодексу України у переліку осіб, яким за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам надаються пільги з оплати житлово-комунальних послуг, відсутні особи, звільнені із служби цивільного захисту за віком, відшкодування організаціям надавачам послуг не проводилося в добровільному порядку, а було проведено згідно рішення суду. Крім того, Відповідач посилається на те, що документ, який дає право на пільги анульовано ДСНС України в Івано-Франківській області, у звязку з чим департамент соціальної політики не має правових підстав для відшкодування пільг з оплати за житлово-комунальні послуги.

Згідно з частинами 6 та 7 статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку», який був чинним до 01 липня 2013 року, особовому складу державної пожежної охорони та членам їх сімей надавалася 50-відсоткова знижка плати за жилу площу, комунальні послуги, а також паливо в межах норм, встановлених законодавством, за умови, якщо розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із середньомісячним сукупним доходом цієї особи за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За особами рядового та начальницького складу державної пожежної охорони, звільненими зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років, зберігається право на пільги відповідно до цього Закону, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про основні засади цивільного захисту» органи і підрозділи цивільного захисту є правонаступниками органів і підрозділів державної пожежної охорони та військ Цивільної оборони України та утворюються на їх базі.

Судом встановлено, що згідно із вказаними нормами Позивач користувався 50-ти процентною знижкою плати за житлово-комунальні послуги в межах середніх норм споживання і наявність в нього даного права також підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили.

1 липня 2013 року було введено в дію Кодекс цивільного захисту від 2 жовтня 2012 року N 5403-VI, згідно з пунктом 2 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, з дня введення цього Кодексу в дію втратили чинність Закон України «Про Цивільну оборону України» та Закон України «Про пожежну безпеку».

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 120 Кодексу цивільного захисту знижка у розмірі 50 відсотків плати за користування житлом (квартирна плата) та комунальними послугами (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) у жилих будинках незалежно від форми власності у межах норм споживання, передбачених законодавством, та вартості палива, у тому числі рідкого, у межах встановлених норм для осіб, які проживають у будинках, що не мають централізованого опалення, надається, зокрема, особам, звільненим із служби цивільного захисту за віком, через хворобу або за вислугою років, та які стали інвалідами під час виконання службових обов'язків, та членам їхніх сімей.

Отже, чинне станом на час розгляду справи законодавство передбачає надання відповідних пільг особам, звільненим із служби цивільного захисту за віком, через хворобу або за вислугою років, та які стали інвалідами під час виконання службових обов'язків, та членам їхніх сімей.

В розумінні частини 3 статті 120 Кодексу цивільного захисту на Позивача, як на особу, звільнену з органів пожежної служби, правонаступником якої є органи і підрозділи цивільного захисту, розповсюджуються встановлені цією статтею пільги, а саме знижка у розмірі 50 відсотків плати за користування житлом (квартирна плата) та комунальними послугами (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) у жилих будинках незалежно від форми власності у межах норм споживання, передбачених законодавством, та вартості палива, у тому числі рідкого, у межах встановлених норм для осіб, які проживають у будинках, що не мають централізованого опалення.

При цьому зміна нормативно - правового акту, яким регулюються спірні правовідносини, в контексті статті 22 Конституції України, не може позбавляти позивача права на пільги, оскільки підстави набуття таких пільг в новому законодавчому акті збереглися в повному обсязі, тобто раніше існуюча пільга у Законі України «Про пожежну безпеку» знайшла своє відображення і в Кодексі цивільного захисту України.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 20154 року у справі № 344/3332/14-а, яка набрала законної сили 26 серпня 2014 року, Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради було зобов'язано відновити надання пільг ОСОБА_3, з 13.09.2013 року без визначення конкретного строку.

Відтак, за відсутності змін до чинного законодавства України у спірних правовідносин (зокрема, які б скасовували пільги, надані Позивачу), обмеження Відповідачем виконання Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 20154 року у справі № 344/3332/14-а лише певним періодом часу є протиправним і не відповідає вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправними дій Відповідача щодо припинення надання пільг та зобовязання Відповідача відновити надання пільг Позивачу з дати припинення 01.01.2015 р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на заяву Позивача про надання розрахунку відновлення надання йому пільг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р. такий розрахунок йому було надано, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Відповідача щодо ненадання розрахунку відновлення надання йому пільг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р. та про зобовязання Відповідача надати Позивачу розрахунок відновлення надання йому пільг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання неправомірними дій Відповідача щодо коригування відшкодованих сум з 01.01.2015 р. та неповідомлення державного виконавця, Суд звертає увагу на те, що Позивачем не деталізовано яку саме інформацію не було повідомлено державному виконавцю, а також зміст терміну «коригування» (оскільки з 01.01.2015 року Позивачу виплату пільг взагалі було припинено), і позовна заява не містить правового обґрунтування даних позовних вимог, а, відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про необхідність зобовязання Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили подати звіт про виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо ненадання ОСОБА_3 розрахунку відновлення надання йому пільг з оплати житлово-комунальних послуг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р.

3. Зобовязати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_3 розрахунок відновлення надання йому пільг з оплати житлово-комунальних послуг з 13.09.2013 р. до 31.12.2014 р.

4. Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо припинення надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 з 01.01.2015 р.

5. Зобовязати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради відновити надання ОСОБА_3 пільг з оплати житлово-комунальних послуг з 01.01.2015 р.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Зобовязати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили подати звіт про виконання судового рішення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.