Справа № 465/7215/15-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.03.2016 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ПП «Гарантекспо»

до ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради

про зобовязання відповідача видати дозвіл на тимчасове порушення обєкту благоустрою для встановлення будівельного майданчику, -

В С Т А Н О В И В :

ПП «Гарантекспо» звернувся з адміністративним позовом в суд до відповідача ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання його видати їм дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення будівельного майданчика по вулиці ОСОБА_2 Сахарова, 70 в м. Львові строком на 1 рік з моменту фактичної видачі.

Позов мотивує тим, що ПП «Гарантекспо» відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт, що зареєстрована 08 липня 2014 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за № ЛВ 04, є замовником будівельних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими підземними автостоянками на вул. Академіка Сахарова, 70 у м. Львові зі знесенням існуючих споруд.

На виконання вимог ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки об'єкт будівництва знаходиться у ОСОБА_1 районі м. Львова, та керуючись "Правилами благоустрою і утримання території м. Львова", затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011р., ПП «Гарантекспо» перед початком будівництва подав відповідачу заяву із відповідними додатками про отримання дозволу на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика.

Відповідно до поданої заяви відповідач видав Дозвіл № 06-07, на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика (на встановлення тимчасової огорожі) та Дозвіл № 06-08 на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика (для будівництва багатоквартирного житлового будинку) терміном дії від 26 травня до 26 грудня 2014 року.

Після чого за відповідними заявами ПП «Гарантекспо», відповідач двічі продовжував дію дозволу на тимчасове порушення благоустрою при виконанні робіт зі встановлення тимчасової огорожі (для утримання земельної ділянки у належному санітарному стані та її охорони), видавши відповідні дозволи за № 01-13 з терміном дії від 02 січня 2015 року до 01 липня 2015 року та за № 07-11 з терміном дії від 01 липня по 31 грудня 2015 року.

Однак у продовженні дозволу на тимчасове порушення благоустрою для встановлення будівельного майданчика відповідач з незаконних підстав відмовив ПП «Гарантекспо». Так, у відповідь на заяву ПП «Гарантекспо» від 24.06.2015р. про продовження дозволу, зареєстровану відповідачем за № 2-11860/АП/Ф 24.06.2015р., та на лист ПП «Гарантекспо» від 12.08.2015р., зареєстрований відповідачем за № 2-1556/Ф 13.08.2015р., відповідач листом від 21 серпня 2015 року за № 35-2682 пояснив, що причиною відмови у видачі дозволу на тимчасове порушення благоустрою при будівництві житлового будинку по вул. ОСОБА_2 Сахарова, 70 є ухвала Львівського окружного адміністративного суду про зупинення адміністративної справи за позовом ПП "Гарантекспо" до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування припису стосовно зупинення будівельних робіт до моменту розгляду іншої справи, зокрема, за позовом TOB "ЮДК Проект" до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування припису, яку призначено на 27.08.2015р.". І тільки після прийняття судом остаточного рішення відповідачем буде розглянуто звернення ПП «Гарантекспо» щодо видачі дозволу на тимчасове порушення благоустрою при будівництві житлового будинку по вул. ОСОБА_2Сахарова, 70 в м. Львові. Вважає, що така позиція є необгрунтованою та суперечить чинному законодавству України, оскільки така не передбачена, та відповідачем пропущено десятиденний строк про надання письмової відмови позивачу Тому просить зобов'язати відповідача видати ПП «Гарантекспо» дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення будівельного майданчика по вулиці ОСОБА_2 Сахарова, 70 в м. Львові строком на 1 рік з моменту фактичної видачі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснення дав аналогічні вищевикладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не зявився. В письмовій заяві від 11.02.2016 року проти адміністративного позову заперечив, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має та просить справу слухати без його участі.

Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Гарантекспо» відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт, що зареєстрована 08 липня 2014 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за № ЛВ 04, є замовником будівельних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими підземними автостоянками на вул. Академіка Сахарова, 70 у м. Львові зі знесенням існуючих споруд.

Відповідно до поданої заяви ПП «Гарантекспо» відповідач видав Дозвіл № 06-07, на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика (на встановлення тимчасової огорожі) та Дозвіл № 06-08 на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика (для будівництва багатоквартирного житлового будинку) терміном дії від 26 травня до 26 грудня 2014 року.

Крім цього, за заявами ПП «Гарантекспо», відповідач продовжував дію дозволу на тимчасове порушення благоустрою при виконанні робіт зі встановлення тимчасової огорожі (для утримання земельної ділянки у належному санітарному стані та її охорони), видавши відповідні дозволи за № 01-13 з терміном дії від 02 січня 2015 року до 01 липня 2015 року та за № 07-11 з терміном дії від 01 липня по 31 грудня 2015 року.

Закон України "Про благоустрій населених пунктів" (далі - Закон) є спеціальним законом, який визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Згідно п.4) ч.1 ст.13 Закону, до об'єктів благоустрою населених пунктів належать, зокрема, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту (абз.3 ч.1 ст.1 Закону).

Статтею 14 Закону передбачено, що об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 5 Закону передбачено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет ОСОБА_3 України, центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно зі статтею 26-1 Закону порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням суб'єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 30 жовтня 2013 р. № 870 затверджено Типовий порядок видачі дозволів на порушення обєктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформленні, видачі дублікатів, анулювання дозволів.

Пунктом 2. цього типового порядку визначено, що його дія поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що здійснюють порушення обєктів благоустрою, повязане з проведенням земляних та/або ремонтних робіт.

Крім того, у п. 4. типового порядку зазначено, що дозвіл видається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради за місцем проведення робіт на підставі письмової заяви, що подається відповідною юридичною особою чи фізичною особою - підприємцем (або їх уповноваженим представником).

У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято таке рішення, застосовується Типовий порядок, затверджений Кабінетом ОСОБА_3 України.

Ухвалою Львівської міської ради від 21.04.20011 р. № 376 затверджені «Правила благоустрою і утримання території міста Львова»(далі-Правила).,

Пунктом 14.1. Правил дозвіл на тимчасове порушення благоустрою при виконанні робіт видає відповідна районна адміністрація на підставі укладеного договору між виконавцем робіт та уповноваженими комунальними підприємствами, переліченими у додатку 2 до цих Правил.

Згідно зі ч.6 ст. 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" відмова у видачі дозволу видається заявнику в письмовій формі з відповідним обґрунтуванням у строк, передбачений для видачі дозволу. Відмову у видачі дозволу може бути оскаржено в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав заяву позивача щодо бездіяльності щодо зволікання з продовження дозволу на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика від 12.08.2015 року, яка зареєстрована відповідачем за № 2-1556/Ф 13.08.2015р., а відповідач надав відповідь листом від 21 серпня 2015 року за № 35-2682, з якого вбачається, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду зупинена адміністративна справа за позовом ПП "Гарантекспо" до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування припису стосовно зупинення будівельних робіт до моменту розгляду іншої справи, зокрема, за позовом TOB "ЮДК Проект" до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування припису, яку призначено до розгляду по суті на 27.08.2015р. Після прийняття остаточного рішення судом відповідачем буде розглянуте звернення ПП «Гарантекспо» щодо видачі дозволу на тимчасове порушення благоустрою при будівництві житлового будинку за адресою: вул. Академіка Сахарова, 70 у м. Львові.

Завданням адміністративного суду є контроль легальності, тобто відповідності рішення субєкта владних повноважень вимогам закону щодо процедури прийняття рішення, врахування імперативних вимог чинного законодавства при його прийнятті тощо.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, Суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (субєкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, позивач має довести належними та допустимими доказами обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем його прав, свобод чи інтересів.

Відтак, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 6 КАС України визначено право особи на судовий захист, відповідно до якого кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки відповідачем не надавалось відмова у видачі(продовження) дозволу на тимчасове порушення благоустрою для влаштування будівельного майданчика, а тому суд вважає, що відповідач фактично усунувся від виконання своїх обов'язків та не розглянув в межах наданих йому повноважень відповідно до чинного законодавства заяву позивача, а оскільки позивачем не заявлено предмет розгляду цієї справи, а саме щодо протиправних дій відповідача щодо розгляду такої заяви, а тому суд не вбачає щодо розгляду таких у даній справі, не виходячи за межі позовних вимог відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України.

Крім того, як вже зазначалося, крім іншого, видача дозволів на тимчасове порушення благоустрою належить до повноважень ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради відповідно до Правил, в тому числі щодо продовження таких, отже, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов безпідставний, оскільки правових підстав для задоволення позову немає, слід відмовити ПП «Гарантекспо» в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7-12, 17, 18, 86, 70-72, 87, 94, 128, 158 -163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ПП «Гарантекспо» до ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради про зобовязання відповідача видати дозвіл на тимчасове порушення обєкту благоустрою для встановлення будівельного майданчику відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Мартинишин М.О.