Справа № 826/11381/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2016 року 11:49 № 826/11381/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участі секретаря Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна»
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, -
за участі:

представника позивача - Собка С.Л.,

представника відповідача - Зломиноги Т.М.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14.04.2016 проголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна» (надалі - позивач або ТОВ «ТІДІСІ Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання недійсними та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2015 № щодо податку на прибуток в частині нарахування за основним платежем у сумі 33 843 809 грн. і штрафними санкціями на суму 16 921 905 грн. та податкового повідомлення-рішення від 03.04.2015 № щодо податку на додану вартість за основним платежем у сумі 33 245 805 грн. і штрафними санкціями на суму 16 622 903 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість висновків акта ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.03.2015 № 1715/26-52-22-04-14/33780248 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013» в частині епізодів фінансово-господарських взаємовідносин товариства зі своїми контрагентами-поста-чальниками автомобільних товарів (а саме: з ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС»). На переконання позивача, реальність господарських операцій ТОВ «ТІДІСІ Україна» з суб'єктами господарської діяльності на підставі письмових договорів поставок підтверджується всіма необхідними та належним чином оформленими первинними документами, що наявні у позивача та були предметом перевірки. Крім того, до процесу постачання товарів були залучені треті особи (перевізники), що також в повній мірі задокументовано. А тому, висновки перевіряючого про відсутність у ТОВ «ТІДІСІ Україна» законних підстав для формування показників валових витрат і податкового кредиту за рахунок зазначених господарських операцій, що покладені в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 03.04.2015 № і № в частині оскаржуваних сум нарахованих податкових зобов'язань, суперечать нормам чинного законодавства.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2015 зупинено провадження у справі на підставі пункту 1 частини 2 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2016 провадження у справі поновлено.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 14.04.2016, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та письмових поясненнях від 20.07.2015 № 71, від 21.07.2015 № 83, від 31.07.2015 № 82 і від 31.03.2016 № 16.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на правову позицію наведену в письмових запереченнях від 05.08.2015 та додаткових поясненнях від 02.09.2015. Зокрема, в обґрунтування правомірності висновків контролюючого органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень представник відповідача вказує на результати аналізу наданих перевіряємим товариством до перевірки первинних документів по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС», а також щодо наявності у податкової інспекції податкової інформації, що свідчить про нереальність таких господарських операцій. На думку відповідача показники валових витрат і податкового кредиту за результатами фінансово-господарських взаємовідносин із зазначеними вище товариствами за 2012 - 2013 роки сформовані позивачем з порушенням норм Податкового кодексу України. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з урахуванням та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши думки представників сторін та пояснення свідків ОСОБА_3 (колишнього директора ТОВ «Дусон»), ОСОБА_4 (колишнього директора ТОВ «Промсервіс»), ОСОБА_5 (колишнього директора ТОВ «Омега-2010» та нині чинного директора ТОВ «Дельта 2010») та ОСОБА_6 (чинного заступника директора ТОВ Пріор-КС»), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, у період з 29.01.2015 по 10.03.2015 працівниками ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норм статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка та на підставі наказу від 16.01.2015 № 26 і направлень на перевірку була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТІДІСІ Україна» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складений акт від 17.03.2015 № 1715/26-52-22-04-14/33780248 (надалі - акт перевірки, а.с. 18 - 81 Т. І).

З текстів поданої позовної заяви та акта перевірки вбачається, що працівники контролюючого органу були допущені до проведення планової виїзної перевірки ТОВ «ТІДІСІ Україна», та зауваження щодо законності процедури проведення такої перевірки у позивача в межах даного спору відсутні.

Згідно висновків акта перевірки працівники податкової інспекції встановили, що в порушення норм пп. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ТОВ «ТІДІСІ Україна» занижено податок на прибуток за перевіряємий період на загальну суму 34 219 394 грн., та занижено податок на додану вартість за той самий період на загальну суму 33 585 026 грн., - в порушення норм п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 і п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України. Епізоди даних правопорушень перевіряючі пов'язують з фактами неправомірного врахування ТОВ «ТІДІСІ Україна» при визначенні об'єктів оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість витрат на придбання автобільних товарів (шин для вантажних авто, дисків в асортименті) у контрагентів-постачальників ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС», витрат на придбання автокамер та офісних меблів у ПП «Діслав» і витрат на рекламні послуги від контрагента ТОВ «Стиль Медіа».

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на наступному:

- щодо епізоду по господарським операціям з ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» на ненаданні перевіряємим товариством належних первинних документів, оскільки надані до перевірки товарно-транспортні накладні перевізників ТОВ «Л.К.О.» і ТОВ «Бєлтранс» містять недоліки в їх оформленні та відповідно до навної у ДПІ податкової інформації встановлено, що постачальники не мали реальної можливості здійснити вантажно-розвантажувальні роботи власними силами та за короткий строк;

- витрати на придбання товарів (послуг) у ПП «Діслав» і ТОВ «Стиль Медіа» не підтверджені документально. Витрати на роботи з організації рекламних заходів не по в'язані з господарською діяльністю ТОВ «ТІДІСІ Україна». Крім того, по цих контрагентах ТОВ «ТІДІСІ Україна» були порушені кримінальні провадження за ознаками правопорушень, що кваліфікуються за статями 205 і 212 Кримінального кодексу України.

За результатами проведеної документальної перевірки ТОВ «ТІДІСІ Україна» перевіряючі дійшли висновку про нереальність правочинів між названими товариствами, відсутність документального підтвердження спірних господарських операцій, та задекларованих у податковій звітності сум валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість.

03.04.2015 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення (а.с. 16 - 17 Т. І):

- за № (форми «Р»), яким позивачу визначено до сплати грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 51 329 091 грн., в тому числі 34 219 394 грн. - основний платіж, 17 109 697 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «Р»), яким позивачу визначено до сплати грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 50 377 539 грн., в тому числі 33 585 026 грн. - основний платіж, 16 792 513 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Згідно наданих представником відповідача письмових додаткових пояснень (а.с. 174 - 177 Т. ХІV) нараховані згідно цих податкових повідомлень-рішень суми податку на прибуток за епізодом господарських операцій ТОВ «ТІДІСІ Україна» з контрагентами-постачальниками ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» складають за основним платежем 33 843 809 грн. та за штрафними санкціями - 16 921 904 грн., і податку на додану вартість за основним платежем становить 33 185 805 грн. та за штрафними санкціями - 16 592 902 грн.

Під час адміністративного оскарження ТОВ «ТІДІСІ Україна» подало до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву від 16.04.2015 № 73 про намір досягнення податкового компромісу (а.с. 116 Т. ХІІ), визначеного Законом України від 25.12.2014 № 63-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» по податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 № і № в частині донарахувань за епізодами фінансово-господарськх взаємовідносин ТОВ «ТІДІСІ Україна» з ПП «Діслав» і ТОВ «Стиль Медіа».

Рішенням ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.04.2015 № 4159/10/26-52-22-04-20 (а.с. 117 - 119 Т. ХІІ) погоджено застосування податкового компромісу та визначено ТОВ «ТІДІСІ Україна» суми занижених податкових зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 № по податку на прибуток у розмірі 375 585 грн., сума грошового зобов'язання до сплати 18 779,25 грн., та податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 № по податку на додану вартість у розмірі 399 221 грн., сума грошового зобов'язання до сплати 19 961,05 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 03.04.2015 протиправними в частині нарахованих податкових зобов'язань по господарським операціям ТОВ «ТІДІСІ Україна» з ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС», а, відтак, такими, що підлягають скасуванню цій частині, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, пояснення свідків за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Також у пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Також, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 «Про затвердження Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 за № 1333/20071 та діяв до 01.03.2014.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, положеннями ПК України та Порядку заповнення податкової накладної визначені окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим, у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин)(надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 № К/800/6501/14, «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

В ході судового розгляду даної справи також встановлено укладення між ТОВ «ТІДІСІ Україна», в особі директора ОСОБА_7, і суб'єктами господарської діяльності ТОВ «Омега-2010», в особі директора ОСОБА_5, ТОВ «Промсервіс КОА», в особі директора ОСОБА_4, ТОВ «Дусон», в особі директора ОСОБА_3, ТОВ «Пріор-КС», в особі директора ОСОБА_8, були укладені однотипні за змістом договори поставок, а саме:

- договір поставки від 29.04.2011 № 29/04 з ТОВ «Омега-2010» (а.с. 135 - 138 Т. І), договір поставки від 01.02.2012 № 02/12 з ТОВ «Промсервіс КОА» (а.с. 57 - 59 Т. ІІ), договір поставки від 06.02.2013 № 02/13 з ТОВ «Дусон» (а.с. 47 - 50 Т. IV) і договір поставки від 25.06.2012 № 25/06 з ТОВ Пріор-КС» (а.с. 248 - 251 Т. IV). За умовами п. 1.1 цих договорів Постачальники (названі товариства) зобов'язується поставити Покупцеві (позивачу) автомобільні товари згідно асортименту вказаного у видаткових накладних, а Покупець, в свою чергу, - придбати замовлені товари і оплатити їх вартість відповідно до умов даних Договорів.

Згідно п. 2.1 - п. 2.3, 5.1 - 5.3 Договорів поставки товарів здійснюються за договірними цінами. Ціна товару, його кількість та асортимент по кожній поставці вказані у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору та мають силу специфікацій. Загальна сума Договору складається із сум, зазначених у видаткових накладних. Приймання товару за якістю та кількістю здійснюється Покупцем у відповідності до Інструкцій Держарбітражу при РМ СРСРП-6 та П-7, затвердженими 15.06.1965 та 25.04.1966 з доповненнями та змінами. Товар вважається прийнятим і таким, що належить Покупцю з моменту підписання видаткової накладної представником Покупця. Отримання товару здійснюється Покупцем самостійно у місці, вказаному Постачальником.

Відповідно до п. 7.1 даних Договорів якість товару, що переходить у власність Покупця за такими Договорами повинна відповідати стандартам якості виробника.

Розрахунки за товар здійснюються після відвантаження товару шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у банку, в тому числі з відстрочкою, на підставі рахунку, видаткової та податкової накладної, які надаються Постачальником Покупцю (п. 3.1 - 3.2 Договорів).

Відповідно до усних та письмових пояснень представника позивача (а.с. 122 Т. ХІІ; 100 - 102 Т. XIV), наданих в судових засіданнях та поданих до канцелярії суду, ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» були єдиними постачальниками ТОВ «ТІДІСІ Україна» за період з 01.04.2012 по 31.12.2013. Передача товарів від постачальників на користь позивача відбувалася протягом періоду з початку квітня 2012 року по грудень 2013 року на підставі видаткових накладних. Перевезення таких придбаних товарів здійснювалися за рахунок позивача та за допомогою перевізників ТОВ «Л.К.О.» і ТОВ «Бєлтранс», а також у деяких випадках - шляхом самовивозу з використанням власного автомобіля (Нyundai HD120 держ.н. АІ 5753 СІ) і оформленням товарно-транспортних накладних. Товари завантажувалися частково силами працівників товариств-постачальників і ТОВ «ТІДІСІ Україна», а також в грудні 2012 року та січні 2013 року - співробітниками ТОВ «Л.К.О.» на підставі договору від 04.05.2011 № Р-04/05/8. Товари доставлялися на адреси структурних підрозділів ТОВ «ТІДІСІ Україна» (орендовані за договорами офісні та складські приміщення), де такі товари розвантажувалися співробітниками товариства.

Товари за описаними вище договорами придбавалися позивачем для подальшого збуту в мережі структурних підрозділів товариства. Зокрема, за результатами реалізації протягом періоду з 01.04.2012 по 31.12.2013 років шин автомобільних і дисків з націнкою (9%, 10%) позивач отримав дохід в сумах 8 346 664,35 грн. (за 2012 рік) і 9 728 281,32 грн. (за 2013 рік).

В судовому засіданні 06.08.2015 в якості свідків було допитано колишнього директора ТОВ «Омега-2010» ОСОБА_5, колишнього директора ТОВ «Промсервіс КОА» ОСОБА_4, колишнього директора ТОВ «Дусон» ОСОБА_3 та заступника директора ТОВ «Пріор-КС» ОСОБА_6, які усно підтвердили факти укладання договорів поставок з ТОВ «ТІДІСІ Україна». Зі слів свідків попередньо товари (вантажні шини, диски) закуповувалися у третіх осіб-постачальників (ТОВ «ЕОЛ», ТОВ «Спецшини України», ТОВ «Дельта 2010») та реалізовувалися ТОВ «ТІДІСІ Україна». Замовлення товару здійснювалося в телефоному режиму. Завантаження товарів здійснювалося за місцем розташування складських приміщень ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС». Безпосередьо до навантажувальних робіт залучалися як працівники товариств-постачальників, так і працівники ТОВ «ТІДІСІ Україна», а в деяких випадках сторонні особи в неофіційному порядку та без оформлення трудових відносин.

На підтвердження фактів постачання товарів (шин для вантажних автомобілів і дисків в асортименті), здійснення транспортування придбаних товарів за власний рахунок у відповідності до умов договорів поставок, та проведення розрахунків за такі отримані товари позивач надав до суду копії наступних документів (а.с. 139 - 252 Т. І; 1 - 56, 60 - 251 Т. ІІ; 1 - 250 Т. ІІІ; 1 - 46, 51 - 247 Т. IV; 1 - 250 Т. V; 1- 250 Т. VI; 1 - 251 Т. VIІ; 1 - 216 Т. VIІІ; 140 - 163 Т. ХІІ; 105 - 136, 200 - 218 Т. ХІV):

- видаткових накладних щодо отримання товарів від ТОВ «Омега-2010», датованих квітнем, травнем і листопадом 2012 року; видаткових накладних щодо отримання товарів від ТОВ «Промсервіс КОА», датованих квітнем, травнем, червнем, липнем, серпнем, вереснем, жовтнем, листопадом і груднем 2012 року; видаткових накладних щодо отримання товарів від ТОВ «Дусон», датованих лютим, травнем, червнем, липнем, серпнем, вереснем, жовтнем, листопадом і груднем 2013 року; видаткових накладних щодо отримання товарів від ТОВ «Пріор-КС», датованих червнем, липнем, серпнем, вереснем, жовтнем, листопадом і груднем 2012 року та січнем, лютим, березнем 2013 року. Загальні обсяги поставлених за такими видатковими накладними товарів становлять 13 261 070,47 грн. (ТОВ «Омега-2010), 42 524 421,95 грн. (ТОВ «Промсервіс КОА»), 34 680 441,19 грн. (ТОВ «Дусон») і 34 116 852,13 грн. (ТОВ «Пріор-КС») з урахуванням ПДВ. За результатами аналізу змісту таких видаткових накладних судом встановлено, що відпуск товарів здійснювався керівниками та/або іншими працівниками підприємств-простачальників (а саме: директором ОСОБА_5 - від імені ТОВ «Омега-2010, завідувачем складу ОСОБА_9 - від імені ТОВ «Промсервіс КОА», директором ОСОБА_3 та завідувачем складу ОСОБА_9 - від імені ТОВ «Дусон», директором ОСОБА_8 та заступником директора ОСОБА_6 - від імені ТОВ «Пріор-КС»), а отримання товарів - уповноваженими згідно довіреностей працівниками ТОВ «ТІДІСІ Україна» (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16О.) та в деяких випадках - безпосередньо керівником товариства ОСОБА_7

- податкових накладних, підписаних ОСОБА_5 та скріплених печаткою ТОВ «Омега-2010»; податкових накладних, підписаних ОСОБА_4 та скріплених печаткою ТОВ «Промсервіс КОА»; податкових накладних, підписаних ОСОБА_3 та скріплених печаткою ТОВ «Дусон»; податкових накладних, підписаних ОСОБА_8, ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та скріплених печаткою ТОВ «Пріор-КС» Відповідно до тексту акта певіревірки, зокрема, випадків підписання податкових накладних від імені товариств-постачальників не уповноваженими особами контролюючим органом встановлено не було;

- товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) перевізників ТОВ «Л.К.О.» і ТОВ «Бєлтранс», а також оформлених ТОВ «ТІДІСІ Україна». За результатами дослідження текстів таких ТТН судом встановлено, що за даними накладними замовником перевезень і вантажоодержувачем значиться ТОВ «ТІДІСІ Україна», вантажовідправниками - ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон», ТОВ «Пріор-КС», пунктами навантаження визначені адреси: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корп. 57, оф. 73; м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корп. 57, оф. 80; м. Бородянка, вул. Леніна, 369; м. Київ, вул. Радомишльська, 44 (з жовтня 2013 року - м. Київ, пров. Балтійський, 23); пунктами розвантаження - адреси: Київська область, м. Бровари, 28 км автомагістралі «Київ-Чернігів»; м. Одеса, Ленінградське шосе, 27а; м. Одеса, Ленінградське шосе, 19; м. Київ, вул. Велика Кільцева, 4б; 7-й км магістралі «Київ-Бориспіль»; м. Черкаси, вул. Смілянська, 165; м.Одеса, 21 км Старокиївське шосе, траса Одеса-Миколаїв; Сімферопольський район, смт. Гресівський, вул. Монтажна, 8; м. Київ, 7-й км магістрлі «Київ-Бриспіль» на АЗС «Стрекоза»; 03045, вул. Новопирогівська, 62А. Перевезення вантажів (шин вантажних і дисків) здійснювалося з використанням наступних автомобілів: ГАЗ-3309-355 д.р.н. АА5453ІР, ГАЗ-3309-356 д.р.н. АА5452ІР, ГАЗ-3309-354 д.р.н. АА5446ІР, ГАЗ-3307-12Ф2 д.р.н. АА1429ВК, ГАЗ-3307-12Ф2 д.р.н. АА1396ВК, ГАЗ-3309 д.р.н. АА3840НА, ГАЗ-3309 д.р.н. АА3839НА, ГАЗ-3309 д.р.н. АА3806НА, ГАЗ-3309 д.р.н. АА3830НА, ГАЗ-3309 д.р.н. АА3829НА (перевізник ТОВ «Л.К.О.»), Hyundai HD-120 д.р.н. АІ5753СІ (перевізник ТОВ «ТІДІСІ Україна») та автомобілів з д.р.н. ВН7213ЕЕ, ВН1260 АН, ВН8958 СТ, СЕ9778 ВА, ВН4786 ЕН, ВН4811 СО, ВН6264 СІ, ВН8956 ЕК, ВН7316 ЕЕ, ВН5895 ЕН, ВН1824 ЕС, ВН9253 СВ, ВН5086 АК, ВН1853 ВТ, ВН4697 ВТ, ВН6631 ЕА, ВН1183 ЕН, ВН0660 ЕС, ВН7206 ЕЕ, ВН2196 ЕМ, ВН8643 ЕС, ВН3410 СН, ВН9785 ЕЕ, ВН6060 АМ, ВН8173 СО, ВН7956 ЕМ, ВН5196 ЕМ, ВН1850 ВТ, ВН4478 ЕО, ВН1823 ЕС, ВН7627 АМ, ВН7713 ЕВ, ВН0159 СА, ВН9864 ЕС, ВН6632 ЕА, ВН1572 ВР, ВН8746 СА, ВН5196 ЕІ, ВН8365 ЕІ, автомобілів марки ДАФ д.р.н. ВН0660 ЕС, ВН5894 ЕН, ВН8046 ЕА, ВН6846 АК, ВН2110 ВВ, ВН9422 АМ, ВН9002 СІ, ВН9698 АЕ, ВН9314 СО, ВН5526 ЕА, ВН3275 СО, ВН1825 ЕС, ВН5894 ЕН, ВН8958 СТ, ВН9697 АЕ, марки РЕНО д.р.н. ВН7627АМ, з причепи д.р.н. ВН9575 ХО, ВН9486 ХО, ВН7591 ХР, ВН2467 ХМ, ВН5840 ХХ, АА7641 ХТ (перевізник ТОВ «Бєлтранс») та на підставі товаросупровідних документів - видаткових накладних. Способом визначення маси вантажу в ТТН вказано «по стандарту». В графі 14 «маса брутто, т» розділу «відомості про вантажу» зазначених ТТН інформація відсутня. Водночас в ТТН наявні відомості про конкретну кількість товарів, що перевозилися вантажним автомобілем. В деяких ТТН перевізника ТОВ «Бєлтранс» відсутні відомості про марку вантажних автомобілів, що використовувалися в ході перевезень;

- аркушів з журналу обліку довіреностей ТОВ «ТІДІСІ Україна» на отримання ТМЦ за перевіряємий період;

- реєстрів прибуткових накладних ТОВ «ТІДІСІ Україна» в розрізі по контрагентах-постачальниках;

- оборотно-сальдові відомості по субрахунку 281 «Товари на складі» рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 та 2013 рік в розрізі по товарах;

- оборотно-сальдові відомості по рахунку бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»;

- платіжних доручень з відмітками банку про прийнятт до виконання платіжних документів і проведення платежів, де наявні відомості про перерахування позивачем коштів на користь зазначених контрагентів-постачальників (в тому числі 20 483 164,38 грн. на користь ТОВ «Омега-2010», 47 621 450,33 грн. на користь ТОВ «Промсервіс КОА», 3 000 000 грн. на користь ТОВ «Дусон», 99 471 610 грн. на користь ТОВ «Пріор-КС») в оплату за товар (шини вантажні) згідно відповідних договірів поставок.

Також позивач надав суду копії договору суборенди від 04.05.2011 № 04/05/4, укладеного з ТОВ «Л.К.О.» (орендодавцем) щодо надання в оренду автомобілів марки (моделі) ГАЗ-3307-12Ф2, ГАЗ-3309-354, ГАЗ-3309-355 і ГАЗ-3309-356 з відповідними державними номерними знаками, та додаткової угоди № 1 від 03.05.2012 до нього, договору на вантажно-розвантажувальні роботи від 04.05.2011 № Р-04/05/8, укладеного з виконавцем ТОВ «Л.К.О.», договору про надання послуг з перевезення вантажів від 02.01.2013 № 02/01, укладеного з виконавцем ТОВ «Л.К.О.», договору про надання послуг з перевезення вантажів від 01.04.2013 № 13/05/1, укладеного з виконавцем ТОВ «Бєлтранс», та додаткових угод до нього № 1 від 01.04.2013 і № 2 від 23.10.2013 і первинних документів (актів здачі-прийняття робіт (наданнят послуг), платіжних доручень на оплату послуг), свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що використовувалися ри перевезеннях (а.с. 217 - 250 Т. VIІІ; 1 - 20 Т. ІХ; 13 - 115 Т. ХІІ).

Крім того позивач додатково подав до суду наступні документи: копії договорів оренди (суборенди)(а.с. 23 - 89 Т. ІХ), укладених ТОВ «ТІДІСІ Україна» з суб'єктами господарської діяльності (орендодавцями/орендарями) щодо платного строкового користування об'єктами нерухомого майна (нежитловими приміщеннями та їх частинами, майданчиками перед будівлями, площами для гаражування, асфальтові площадки), що знаходяться за адресами: Київська область, Києво-Святошинський район, с. П.П.Борщагівка, вул. В. Кільцева, 4-б; 28 км + 900 автомагістралі Київ-Чернігів ліво біля с. Требухів; м. Черкаси, вул. Смілянська, 165; Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Харківське шосе, 1; м. Сімферополь, с. Грес, вул. Монтажна, 8; м. Чернігів, вул. Інструментальна, 34 і 34б; м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 13; м. Кіровоград, вул. Виставкова, 9 для розміщення складів, сервісно-технічниї станцій та офісів, і складених на їх підставі актів прийому-передачі об'єктів нерухомого майна, платіжних доручень про сплату орендних платежів (а.с. 96 - 261 Т. ХІ; 1 - 10 Т. ХІІ); штатні розписи ТОВ «ТІДІСІ Україна» чинні протягом періоду з 01.04.2012 по 31.12.2013 (а.с. 96 - 158 Т. ІХ); копії свідоцтв про реєстрацію за ТОВ «ТІДІСІ Україна» транспортного засобу (Нyundai HD120 держ.н. АІ 5753 СІ) та наказу товариства від 03.10.2011 № 10 про закріплення автотранспорту за водієм (а.с. 125 - 126 Т. ХІІ); оборотно-сальдову відомість по субрахунку 105 «Транспортні засоби» рахунку бухгалтерського обліку 10 «Основні засоби» (а.с. 127 Т. ХІІ); копії документів щодо організації та проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на товаристві (а.с. 130 - 139 Т. ХІІ); оборотно-сальдові відомості по субрахунку рахунку бухгалтерського обліку 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками» в розрізі по контрагентах-покупцях, реєстри видаткових накладних за 2012 - 2013 роки, первинні документи (видаткові накладні, довіреності покупців на отримання товарно-матеріальнихї цінностей), складені (отримані) ТОВ «ТІДІСІ Україна» по господарських операціях з реалізації товарів (шин вантажних, дисків) третім особам-покупцям протягом 2012 -2013 років (а.с. 159 - 238 Т. ІХ; 164 - 250 Т. ХІІ; 1 - 250 Т. ХІІІ; 1 - 89 Т. ХІV); банківські виписки з відомостями про отримання ТОВ «ТІДІСІ Україна» коштів від покупців (а.с. 1 - 250 Т. Х; 1 - 79 Т. ХІ); аналізи рахунку бухгалтерського обліку 79 «Фінансові результати» за перевіряємий період (а.с. 123 - 124Т. ХІІ); довідку головного бухгалтера ТОВ «ТІДІСІ Україна» ОСОБА_19 від 29.07.2015 щодо доходу, отриманого від реалізації шин і дисків за перевіряємий період, розрахунок економічної вигоди (а.с. 103 - 104 Т. ХІV); копію статуту ТОВ «ТІДІСІ Україна», довідки з органу статистики і витягу з Єдиного держваного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно товариства (а.с. 92 - 96, 122 - 134 Т. І).

Заперечуючи проти реальності зазначених вище фінансово-господарських операцій між позивачем і підприємствами ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон», ТОВ «Пріор-КС» відповідач посилався на наявну у нього податкову інформацію (зокрема: дані з автоматизованих інформаційних систем «Податковий блок» і «Автомобіль» ДАЇ МВС України, подану податкову звітність), згідно якої встановлено наступне: 25.06.2013, 26.04.2012, 01.08.2012, 01.06.2012 зафіксовано значний обсяг постачання товарів (шин) по ланцюгу ТОВ «Дельта 2010» - контрагенти позивача - ТОВ «ТІДІСІ Україна». При цьому, за ТОВ «Омега-2010» обліковуються основні засоби лише на загальну суму 3,2 тис. грн., кількість працівників на товаристві за даними звіту форми № 1ДФ становить 1 особа; на ТОВ «Промсервіс КОА» кількість працюючих становить 5 осіб; на ТОВ «Пріор-КС» кількість працюючих становить 5 осіб; на ТОВ «Дусон» кількість працюючих становить 6 осіб, - що, на думку працівників контролюючого органу унеможливлює проведення вантажних робіт з підйому/розвантаження шин. Крім того, за результатами аналізу даних ТТН і дослідження даних з інтернет ресурсів щодо технічних характеристик (вантажопідйомність) автомобілів, що використовувалися при перевезенні спірних товарів (вантажних шин), і стандартної ваги товару перевіряючі прийшли до висновку про перевищення маси вантажів при здійсненні автомобільних перевезень. Також встановлено оформлення декількох ТТН по одній видатковій накладній, та факт перевезення вантажу на автомобілі (сідловий тягач DAF 95XF д.н ВН1850 ВТ) згідно ТТН від 24.05.2013 № РН-0000162 (а.с. 194 Т. VІІ) з використанням цистерни д.н. НОМЕР_3.

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи та показання свідків підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» у зв'язку з наступним.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на недоведеність реальності господарських операцій з поставок товарів ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» протягом 2012 - 2013 років через наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування таких ТМЦ, наявність в таких ТТН недостовірних даних щодо маси вантажу.

Оскільки товарно-транспортна накладна у відповідності до норм чинного законодавства (зокрема, Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, та Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306) призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає безпосередньо взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи, а не поставки товарів.

Форма ТТН (типова форма № 1-ТН) в період спірних правовідносин була затверджена спільним наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 N 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» (останній втратив чинність згідно з наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013 № 1005/1454).

Згідно положень п. 6.1, 6.3 - 6.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, діють наступні правила визначення маси вантажів. На упакованих та штучних неупакованих вантажах, крім тих, які перевозяться навалом, Замовник повинен зазначити масу брутто і нетто. На вантажах стандартної маси зазначати це не обов'язково.

При перевезенні вантажів у критих автомобілях і причепах, окремих секціях автомобілів, контейнерах і цистернах, опломбованих Замовником, визначення маси вантажу виконується Замовником.

При навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб Замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив Замовник.

При цьому, відповідно до п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Зокрема, до розрахункових способів визначення маси вантажу належить такий як «за стандартом» (тобто, шляхом множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу).

Відповідно до письмових пояснень представника позивача від 31.03.2016 № 16 (а.с. 198 - 199 Т. ХIV), розрахунок маси вантажу для перевезень транспортом визначася шляхом обрахунку місць (штук), оскільки товар від постачальника бува отриманий кількісному виразі, що відповідає стандартам виробника та не суперечить положенням п. 6 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.

Також згідно листа перевізника ТОВ «Бєлтранс» від 31.03.2015 № 16-В (а.с. 12 Т. ХІІ), наданого у відповідь на лист-запит ТОВ «ТІДІСІ Україна» від 23.03.2015 № 145 (а.с. 11 Т. ХІІ), конструктивні особливості напівпричепів дозволяють зняття цистерни та покриття їх тентом, що, в свою чергу, не впливає на конструкцію напівпричепів та процес перевезення вантажів.

З текстів акта перевірки та письмових заперечень представника відповідача вбачається, що реальність господарських операцій з перевезення вантажів та здійснення вантажно-розвантажувальних робіт між позивачем і підприємствами ТОВ «Л.К.О.» і ТОВ «Бєлтрнас» контролюючим органом сумніву не підається.

Натомість, відсутність у контрагентів-постачальників позивача власних основних фондів, транспортних засобів та достатньої кількості трудового персоналу у даному разі не є свідченням неможливості виконання цими постачальникоами своїх договірних зобов'язань перед позивачем, позаяк зі змісту представлених платником первинних документів і показань свідків вбачається, що ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» не були виробниками поставленої продукції, а виконували лише організаційні функції у процесі реалізації активів позивачеві, що не вимагає наявність безпосередньо у цих постачальників значного обсягу ресурсів.

Факти наявності у позивача придбаних активів (шин, дисків) та подальшої реалізації цих товарів суб'єктам господарської діяльності на території України податковою інспекцію не заперечувалися, беззаперечних доказів неможливості виконання цих поставок саме задекларованими постачальниками ДПІ не представлено, альтернативного руху активу у порівнянні із задекларованим платником (позивачем) відповідачем за результатами проведеної документальної перевірки також не встановлено.

З наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ «ТІДІСІ Україна» на придбання товарно-матеріальних цінностей (шин, дисків) та здійсненням ним господарської діяльності (а саме: оптова/роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів).

Крім того, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договорів поставок, зокрема, того, що дані підприємства не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за звітні періоди 2012 - 2013 років, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «ТІДІСІ Україна» і підприємствами ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору поставок та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «ТІДІСІ Україна», ТОВ «Омега-2010», ТОВ «Промсервіс КОА», ТОВ «Дусон» і ТОВ «Пріор-КС», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, віднесених до складу валових витрат і податкового кредиту за перевіряємий період, та як наслідок про протиправність здійснених відповідачем нарахувань сум податкових зобов'язань по податку на прибуток і податку на додану вартість в частинах оскаржуваних сум згідно податкових повідомлень-рішень від 03.04.2015 № і № .

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 03.04.2015 № щодо податку на прибуток в частині нарахування за основним платежем у сумі 33 843 809 грн. і штрафними санкціями на суму 16 921 905 грн.

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 03.04.2015 № щодо податку на додану вартість за основним платежем у сумі 33 245 805 грн. і штрафними санкціями на суму 16 622 903 грн.

4. Стягнути судові витрати у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ Україна» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2016.