Справа № 208/747/16-а
Суддя: Гібалюк Т. Я.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/747/16-а
№ провадження 2-а/208/54/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гібалюк Т.Я.,

при секретарі Пентраковській М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 Фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - про визнання протиправною бездіяльності та спонукання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Представник позивачки звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові відповідача взяти позивача на облік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та поновити виплату пенсії. Просить суд зобов'язати відповідача взяти на облік позивачку та поновити виплату пенсії за віком з 18.09.2012 року.

В судове засідання представник позивачки не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі,позовні вимоги просив задовольнити повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав суду письмове заперечення, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, в позові просить відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчив матеріали справи, дослідив наявні у справі доказі, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, ОСОБА_1 до2006р. проживала в м.Донецьку, отримувала пенсію за віком, після чого виїхала на постійне місце перебування до Ізраїлю.

В звязку з проведенням в в Донецькій області АТО та відсутністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 фонду України в Калинівському районі м.Донецька за їх місцем реєстрації, 18.09.2015р.представник позивачки ОСОБА_4М звернувся за місцезнаходженням представника до УПФУ в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою про виплати пенсії за віком з врахуванням підвищення,як учаснику Великої Вітчизняної війни.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська від 28.09.2015р. було повідомлено, що документи не відповідають вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

27.02.2015р. представник позивачки ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 фонду України із заявою, у якій, просив визначити територіальний орган ПФУ для вирішення питання взяття на облік та поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 за місцем знаходження представника.

ОСОБА_3 фонду України повідомлено,що угода між Україною та Ізраїлем не ратифікована. Особа повинна предявити паспорт, що підтверджує її місце проживання. Матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 знаходяться на неконтрольованій території.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Згідно із статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами, що закріплено у частині 3 статті 25 Конституції України.

Враховуючи наведені норми, позивачка, як громадянка України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Статтею 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

З 1 квітня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера. ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Позивачкою заявлено позовні вимоги про поновлення пенсії за віком починаючи з 18 вересня 2012 року, отже поновлення пенсії позивачці має бути здійснено з 18 вересня 2012 року, що повністю відповідає заявленим позовним вимогам.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 4-12, 48, 50, 56, 104 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 ОСОБА_3 фонду України в Заводському м.Дніпродзержинська щодо не взяття на облік, не перерахунку та не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати управління ОСОБА_3 фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області взяти на облік, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 18.09.2012р. в розмірах відповідно до чинного законодавства, як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням підвищення, як учаснику Великої Вітчизняної війни, що виповнилось 85 років.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Гібалюк Т. Я.