Справа № 814/4230/15
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

11.04.2016 р. Справа № 814/4230/15

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовомПублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», пр. Московський, 60, м. Харків, 61005; вул. Адм. Макарова, 60-в, м. Миколаїв, 54001
до відповідачаЗаводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54015
третя особаОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54001
проскасування арешту накладений постановою про арешт майна,
в с т а н о в и в:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати арешт, накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 29089443 від 07.10.2011 року та постановою ВП № 36142346 від 25.01.2013 року в частині накладення арешту на автомобіль Skoda Fabia Sport 1.4 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який є заставним майном за кредитним договором № 0 від 13.02.2008 року та належить на праві власності ОСОБА_1.

В огрунтування свої вимог позивач зазначив, що накладений арешт на автомобіль Skoda Fabia Sport 1.4 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який є заставним майном за кредитним договором № 0 від 13.02.2008 року, позбавляє банк можливості скористатись своїм правом задовольнити вимоги по погашенню залишків кредитної заборгованості шляхом добровільної реалізації заставного майна.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились. Позивач про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк. спр. 82). Ухвала від 22.03.2016 року, направлена на адресу третьої особи, без вручення адресату повернулась до суду (арк. спр. 84 - 87).

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.02.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та громадянином ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (арк. спр. 8 - 17).

Згідно з умовами цього договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 94060,00 грн. на придбання автомобіля марки Skoda Fabia Sport 1.4 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який виступає заставним майном.

Позичальник свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.02.2008 року не погашена.

Оскільки ПАТ «УкрСиббанк» нараховував проценти за користуванням кредитними коштами та пеню за несвоєчасне сплату процентів та основного боргу, ОСОБА_1Є 12.03.2015 р подав заяву до позивача щодо сприяння реалізації заставленого майна.

Державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 29089443 від 07.10.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову ВП № 36142346 від 25.01.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно яких, накладено арешт на заставне майно: автомобіль Skoda Fabia Sport 1.4 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в рамках відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» боргу на загальну суму 16279,71 грн. (арк. спр. 18, 19).

На підставі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та розяснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Даний позов про звільнення майна з-під арешту заявлено у звязку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Тобто, предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, щодо якого встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час вирішення такого спору зясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у звязку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вибрав для себе такий спосіб захисту, який за змістом унеможливлює визначити та захистити можливе його порушене право.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки, виходячи з заявлених позовних вимог, захист прав та інтересів позивача підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки заявлені по справі вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 128, 157, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі закрити.

2. Роз'яснити позивачу, що за захистом його порушених прав йому необхідно звернутись до звернутись до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвала може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С. Князєв