Справа № 807/2592/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 876/10286/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Нижньостуденівської сільської ради, ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 року у справі за позовом Закарпатського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері радника юстиції Киричука М.Ю. в інтересах Виноградівського міжрайонного управління водного господарства до Нижньостуденівської сільської ради, треті особи ОСОБА_1, Відділ Держземагенства в Міжгірському районі про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :

13.08.2014 року Закарпатський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері радник юстиції Киричук М.Ю. в інтересах Виноградівського міжрайонного управління водного господарства звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення від 23.06.2011 р. № 34 Нижньостуденівської сільської ради 6-го скликання «Про визначення водоохоронної зони» та зобов'язати Нижньостуденівську сільську раду замовити проект землеустрою щодо встановлення меж та впорядкування водоохоронних зон, прибережних захисних смуг і смуг відведення по землях, які знаходяться на її території, який розробляється на основі нормативно-технічної документації у відповідності до ст. 88 Водного кодексу.

В обґрунтування вимог зазначає, що 07.07.2014 р. прокуратурою проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів додержання вимог земельного, водного та іншого законодавства у Нижньостуденівській сільській раді Міжгірського району. Встановлено, що на території Нижньостуденівської сільської ради мають окремі випадки порушень вимог земельного та водного законодавства України з питань стану розроблення та затвердження проектів смуг відведення та при відведенні земель у користування в прибережних захисних смугах. Зокрема, рішенням від 23.06.2011 р. № 34 Нижньостуденівська сільська рада шостого скликання «Про визначення водоохоронної зони» визначила водоохоронну зону біля будинку у АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, на віддалі 6 метрів від берега річки до огорожі будинку. Вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 23.06.2011 р. № 34 Нижньостуденівської сільської ради шостого скликання «Про визначення водоохоронної зони». Зобов'язано Нижньостуденівську сільську раду замовити проект землеустрою щодо встановлення меж та впорядкування водоохоронних зон, прибережних захисних смуг і смуг відведення по землях, які заходяться на її території, який розробляється на основі нормативно-технічної документації у відповідності до ст. 88 Водного кодексу України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Нижньостуденівською сільською радою, ОСОБА_1 подано апеляційні скарги, в яких апелянти зазначають, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просять постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених в апеляційних скаргах.

Зокрема звертають увагу суду на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а також вважають, що прокуратура безпідставно звертається в інтересах держави в особі Виноградівського міжрайонного управління водного господарства, оскільки в останнього відсутні повноваження щодо проведення перевірок раціонального використання та охорони водних ресурсів.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Закарпатським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері 07.07.2014 р. проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів додержання вимог земельного, водного та іншого законодавства у Нижньостуденівській сільській раді Міжгірського району.

В ході перевірки встановлено, що на території Нижньостуденівської сільської ради мають місце окремі випадки порушень вимог земельного та водного законодавства з питань розроблення та затвердження проектів встановлення смуг відведення та при відведенні земель у користування в прибережних захисних смугах. Зокрема, встановлено, що рішенням від 23.06.2011 р. № 34 Нижньостуденівська сільська рада шостого скликання «Про визначення водоохоронної зони» визначила водоохоронну зону біля будинку у АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, на віддалі 6 метрів від берега річки до огорожі будинку.

За результатами перевірки проведеної щодо додержання земельного та водного законодавства на території Нижньостуденівської сільської ради міжрайонною прокуратурою пред'явлено позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки проекти щодо встановлення меж водоохоронних зон на території Міжгірського району не розроблені, управлінню Виноградівського міжрайонного управління водного господарства такі не наддавались, відтак відповідачем порушено вимоги Водного кодексу України.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального права та є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, в тому числі належить і підготовка та подання і затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля.

Згідно ч.2 ст.58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються проектами землеустрою.

В ч. 1 ст.60 Земельного кодексу України зазначено, що вздовж річок, морів навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 63 Земельного кодексу України, для забезпечень експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування каналів зрошувальних систем, гідротехнічних та гідрометричних осушувальних споруд, водойм і гребель на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання.

Згідно ст. 12 ч.1 п.п. а, б, в, є Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування і земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного і екологічного законодавства.

Крім того, в ст. 87 Водного кодексу України зазначено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.

Згідно ст. 1 Водного кодексу України, водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» водоохоронні зоні встановлюються для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Як вбачається із матеріалів справи, проведеною перевіркою встановлено, що Нижньостуденівською сільською радою не замовлявся для розроблення проект землеустрою щодо встановлення меж водоохоронних зон на території Міжгірського району, що підтверджується наданою інформацією відділу Держземагентства у Міжгірському районі Закарпатської області, яка викладена у листі від 08.08.2014 року №10-713-0.3-1763/2/14.

Крім того, в порушення вищевказаних вимог законодавства України проект щодо встановлення розмірів і меж водоохоронних зон в с. Н. Студений Міжгірського району управлінню для узгодження не надавався, що підтверджується інформацією Виноградівського міжрайонного управління водного господарства від 12.08.2014 р. № 539.

Що стосується покликання апелянтів на пропущення позивачем строку звернення до суду та відсутні повноваження щодо проведення перевірок раціонального використання та охорони водних ресурсів, слід зазначити наступне.

Право на звернення до суду у міжрайонної прокуратури виникло з моменту проведення вказаної перевірки, а саме 07.07.2014 року так як про вказані порушення стало відомо в ході проведення власної перевірки.

Статтею 36-1 Закону «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами.

Підставою для звернення міжрайонної прокуратури із заявою до суду є порушення інтересів держави, які полягають у неналежному регулюванні земельних відносин та відносин у сфері водного законодавства з метою забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, прокурор або його заступник в кожному конкретному випадку самостійно визначає і обґрунтовує в чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Протиправність дій може негативно відобразитись на охороні навколишнього природного середовища, адже самовільне використання земельних ділянок у прибережних захисних смугах та неналежне ведення в них господарської діяльності може призвести до екологічної катастрофи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що рішення від 23 червня 2011 року №34, яким Нижньостуденівська сільська рада шостого скликання «Про визначення водоохоронної зони» визначила водоохоронну зону біля будинку у АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, на віддалі 6 метрів від берега річки до огорожі будинку прийнято всупереч вимог земельного та водного законодавства, оскільки розміри і межі водоохоронних зон визначаються спеціальним проектом на основі нормативно-технічної документації, а не рішенням сільської ради.

Ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовних вимог без розгляду на брала чинності, сторонами спору не оскаржувалась.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Нижньостуденівської сільської ради, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 року у справі № 807/2592/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 18.04.2016 року.