Справа № 802/307/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 р. м. Вінниця Справа № 802/307/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма"Джулинка"

до: Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Джулинка (ТОВ Агрофірма Джулинка, товариство, позивач) з адміністративним позовом до Бершадської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (Бершадська ОДПІ, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.11.2015 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ТОВ Агрофірма Джулинка отримано податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 310 000 грн. з підстав використання коштів зі спеціального рахунку не за призначенням.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобовязання, вважаючи, що встановлені Бершадською ОДПІ порушення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки в акті наведено лише факт зарахування на розрахунковий рахунок позивача повернених коштів, проте не досліджено цільове використання даних коштів. За наведених обставин вважає, що висновки перевірки щодо нецільового використання коштів є не обґрунтованими, а податкове-повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 30.11.2015 р. є протиправним і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задоволити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали. В обґрунтування своєї позиції пояснили, що кошти, акумульовані на спеціальному рахунку позивача у загальній сумі 310000 грн. та перераховані ПП Агро Фєрта як попередня оплата, повернено постачальником на розрахунковий рахунок ТОВ Джулинка, а тому фактично не були використанні для відшкодування суми податку сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких оформлено податковий кредит. Відтак, відповідач дійшов висновку, що кошти використані зі спеціального рахунку не за призначенням. За таких обставин вважає податкове повідомлення рішення правомірним, а доводи позивача безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма"Джулинка" взято на податковий облік Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та зареєстровано в якості суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Видами діяльності позивача за КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

З 21.09.2015 р. по 02.11.2015 р. працівниками Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ Агрофірма Джулинка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 09.11.2015 р. №60/22/03733750 (а.с. 9-54), у якому, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено нецільове використання коштів зі спеціального рахунку в сумі 310 000 грн.

На підставі висновку даного акту Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.11.2015 р, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 310 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно визначення, наведеного у підпункті 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Так, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України).

В свою чергу, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 статті 203 для подання податкової декларації, про що зазначено в пункті 203.2. статті 203 ПК України.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобовязань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки (п.58.1. ПК України).

Пунктом 209.1 статті 209 ПК України, передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства і відповідає критеріям, встановленим у п. 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

В свою чергу, пунктом 209.6 статті 209 ПК України встановлено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно підпункту 209.2.3 пункту 209.2 статті 209 ПК України встановлено, що суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Зазначені суми коштів акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит, в розумінні підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України, зокрема, є послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку: сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин.

Пункт 209.4 статті 209 ПК України зазначає, що сільськогосподарські підприємства - субєкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Проведення сільськогосподарським підприємством - субєктом спеціального режиму оподаткування розрахунків з бюджетом за іншими операціями, здійсненими протягом звітного (податкового) періоду не в межах спеціального режиму оподаткування, здійснюється у порядку, передбаченому статтею 200 цього Кодексу (п.209.2.4 ПК України).

Відповідно до умов пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її падання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

Окрім, норм ПК України, механізм акумулювання сум ПДВ на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг) визначається Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011р. №11 (далі - Порядок №11).

Зокрема, у Порядку №11 міститься аналогічна норма щодо акумулювання коштів, а саме, відповідно до підпункту 1 пункту 4, сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 ПК України а починаючи з 1 січня 2017 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до пункту 2 Порядку №11 передбачено, що сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання копії витягу з реєстру платників податку на додану вартість про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Крім того, із змісту пункту 3 вказаного Порядку №11 випливає, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Водночас, пунктом 4 Порядку №11 передбачено, що у разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Із системного аналізу наведених норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що визначальними факторами, які дають можливість сільськогосподарському підприємству не сплачувати до бюджету ПДВ нараховане на вартість поставлених товарів та повністю залишити у своєму розпорядженні для відшкодування суми податку, є використання коштів акумульованих на спеціальному рахунку та необхідність дотримання цільового призначення/використання.

Як встановлено судом, ТОВ Агрофірма Джулинка відкрито спеціальний рахунок, з якого проведено попередню оплату товару у сумі 310 000 грн. за договором купівлі-продажу №52 від 28.11.2012р. укладеного з ПП Агро Фєрта.

Продавцем товарів ПП Агро Фєрта, відповідно до вимог ПК України, виписано податкову накладну №156 від 28.11.2012р. на загальну суму 310 000 грн. (в тому числі ПДВ 51666, 67 грн.).

В свою чергу, позивачем в спеціальній податковій декларації за листопад 2012р. в Додатку №2 в розділі II податковий кредит, операції з придбання з податком на додану вартість, які надають право формування податкового кредиту було відображено кошти по вищевказаній операції на загальну суму 310000 грн.

Однак через невиконанням умов договору продавцем, оприбуткування (постачання) товару (аміаку обезводненого) фактично проведено не було, а кошти повернуті на розрахунковий рахунок позивача №7001 відкритий у ПАТ Київська Русь, що підтверджується банківськими виписками та не заперечується позивачем.

Відповідно до вимог статті 192 ПК України у звязку із поверненням попередньої оплати ПП Агро Ферта складено коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №156 від 28.11.2015р. на загальну суму 310 000 грн.

Проте позивачем в спеціальній податковій декларації за грудень 2012р. в розділі II податковий кредит, в рядку 12 коригування податкового кредиту (сума значень 12.1. (+чи -) +12.2 +12.3+12.4 (+чи-)) колонки Б не відображено повернуті кошти.

Лише в лютому 2013 року ТОВ Агрофірма Джулинка подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок (щодо діяльності відповідно до статті 209 розділу V Кодексу), у розділі II якого відображено податковий кредит, в рядку 12 коригування податкового кредиту, кошти на загальну суму 310 000 грн..

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що повернуті кошти в сумі 310000 грн. не перераховані із розрахункового на спеціальний рахунок. Окрім того, як на момент проведення виїзної документальної перевірки так і на час розгляду цієї справи, товариством не надано документів, що підтверджують цільове використання коштів у розмірі 310000 грн. зі спеціального рахунку.

Отже, підсумовуючи викладене суд зазначає, що кошти зі спецрахунку у загальному розмірі 310000 грн. спочатку перераховані на виробничі фактори, що відображено у спецдекларації, а подальше їх повернення відображено в уточнені до спецдекларації. Однак, фактично на спецрахунок кошти не повернуті/не надходили та зі спецрахунку, як то передбачає ПК України, не використовувались за призначенням,.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що податковим органом доведено факт використання позивачем коштів зі спеціального рахунку не за призначенням, та, відповідно, правомірність прийняття оскаржуваного рішення, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є субєктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна