Справа № 826/335/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 квітня 2016 року № 826/335/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Нагальчанська» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2015 №, №, №.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 07.12.2015 № 49/26-55-28-02/00179648 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Нагальчанська» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2014 року, грудень 2014 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку задоволення позову, виходячи з наступного.

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Нагальчанська» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2014 року, грудень 2014 року за результатом якої складено акт від 07.12.2015 № 49/26-55-28-02/00179648 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог:

- п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2с т. 200 Податкового кодексу України за завищення позивачем суму податкового кредиту за жовтень 2014 року на 7 046 550 грн., за листопад 2014 року на суму 72 590 004 грн, за грудень 2014 року на 504739 грн., чим завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за жовтень 2014 року на суму 5 674 432 грн., за листопад 2014 року на суму 72 366 891 грн, за грудень 2014 року на суму 504 739 грн та занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за жовтень 2014 року на 1 372 118 грн, за листопад 2014 року на 223 113 грн.;

- п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищення позивачем суму податку на додану вартість заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за листопад 2014 року в сумі 5 674 186 грн та за грудень 2014 року на суму 72 354 389 грн та занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду: за жовтень 2014 року на суму 1 372 118 грн та за листопад 2014 року на 223 113 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.12.2015:

№, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 78 546 062 грн.,

, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 78028575 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 19 507 143 грн.

, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 595 231 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 398 807 грн.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- в ході проведення перевірки встановлено, що постачальниками продукції контрагента позивача ТОВ «Луганська вуглезбагачувальна компанія» були наступні контрагенти: ТОВ «Промтехпоставка» (сформовано податковий кредит за рахунок контрагента ТОВ «Дарвикон-М» щодо якого внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля, реалізований товар - тканина, сумки дорожні, гаманці, рушники, пряжки), ТОВ «ЛГ-ТОРГСЕРВІС» (сформовано податковий кредит за рахунок контрагента ТОВ «ТК «Рейтинг Плюс», яким реалізовано товар - вугільна продукція), ТОВ «Востокпромтех ЛТД» (реалізований товар - вугільна продукція, сформовано податковий кредит за рахунок ПрАТ «Луганська вугільна компанія», постачальником якого в свою чергу є ТОВ «Галиноис» щодо якого внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, реалізований товар - сумки, туфлі, штани, костюми ).

- за даними Міністерства енергетики та вугільної промисловості України зазначені вище товариства не звітують щодо видобутку вугілля, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України будь-яких дозволів зазначеним товариствам не видавалось.

- також контрагентами позивача були ТОВ «Кліфрілд», ТОВ «ОКОЛАН», ТОВ Алістар Прожект» щодо яких внесено запис до ЄДРПОУ про відсутність за місцезнаходженням, реалізований товар - дизельне паливо підвищеної якості (Євро).

З огляду на викладене вище податковий орган дійшов висновку, що позивач, ТОВ «Промтехпоставка», ТОВ «Дарвикон-М», ТОВ «ЛГ-ТОРГСЕРВІС», ТОВ «Востокпромтех ЛТД», ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Галиноис», ТОВ «Кліфрілд», ТОВ «ОКОЛАН», ТОВ «Алістар Прожект» здійснювали діяльність на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб та використовувались з метою прикриття незаконної діяльності.

Проте співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12. Крім того листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту фінансово-господарської діяльності, яка відбувалась між контрагентами позивач (другий ланцюг постачання), не є належним доказам по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПрАТ «Луганська вугільна компанія» укладено договір від 30.03.2012 №2/3 на переробку вугільної продукції, відповідно до якого позивач зобов'язується прийняти рядовий вугіль, переробити його на умовах давальницької сировини і всю вугільну продукцію, отриману від переробки відвантажити по вказаним замовником реквізитам.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору позивачем надано суду копії: актів приймання-передавання, балансів, актів приймання-передавання послуг, актів приймання-здачі робіт (надання послуг), висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, технічних умов, сертифікатів генетичних, технологічних та якісних характеристик, товарно-транспортних та податкових накладних, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПрАТ «Луганська вугільна компанія» укладено договір від 01.04.2012 №14/4 постачання вугільної продукції, відповідно до якого ПрАТ «Луганська вугільна компанія» зобов'язалось поставити, а позивач прийняти та оплатити вугільну продукцію та на підставі якого вугільна сировина перероблена позивачем перейшла у власність позивача.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії рахунків-фактури та актів приймання-передачі вугільної продукції, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, позивачем в рамках договору від 01.04.2012 №14/4 придбано у ПрАТ «Луганська вугільна компанія» вугільну продукцію перероблену ТОВ «ЗФ «Михайлівська» та ТОВ «ЦПФ «Білоріченська» (том 9).

Факт транспортування зазначеного вугілля підтверджено копіями залізничних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи.

Факт оплати придбаного товару підтверджується банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи.

На підставі податкових накладних виписаних ПрАТ «Луганська вугільна компанія» позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що придбана у ПрАТ «Луганська вугільна компанія» в подальшому реалізована позивачем на підставі контрактів: №13/02-13 від 13.02.2013, №15 від 28.03.2013, №16 від 28.03.2013, № 21 від 20.05.2013; №0606/14 від 06.06.2014; №0506/14 від 05.06.2014; №2901/13 від 29.01.2013, №3101/13 від 31.01.2013; №3001/13 від 30.01.2013; №2006/14 від 20.06.2014; №1906/14 від 19.06.2014; №1806/14 від 16.06.2014; №1303/13 від 13.03.2013;№0107/14 від 01.07.2014, копії яких долучено до матеріалів справи (т.11 а.с 197-247). Факт реалізації вугільної продукції реалізованої відповідно до згадуваних контрактів підтверджується копіями вантажно-митних декларацій, які долучено до матеріалів справи (томи 12-14).

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ПрАТ «Луганська вугільна компанія» виконувались в повному обсязі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Алістар Прожект» було укладено договір поставки нафтопродуктів від 02.12.2014 №2-12.

На підтвердження факту виконання умов вказаного вище договору позивачем надано суду копії: видаткових, товарно-транспортних, податкових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, між позивачем укладено наступні договори поставки нафтопродуктів, які долучено до матеріалів справи:

- з ТОВ «Клірфілд» від 02.10.2014 №1,

- з ТОВ «Околан» від 24.11.2014 №24-11.

На підтвердження факту виконання умов вказаного вище договору позивачем надано суду копії: видаткових, товарно-транспортних, податкових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 9 а.с 78-100, т. 11 а.с. 152-196).

Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» частково були використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями заправ очних відомостей, а частково реалізовано.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» виконувались в повному обсязі.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать матеріали справи на час виконання фінансово-господарських операцій та складання первинних бухгалтерських документів юридичні особи контрагентів позивача ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» не були припинені.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що вирішується, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З огляду на встановлені судом обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 22.12.2015 №, №, № є безпідставними та неправомірними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.12.2015 №, №, № прийняті Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда