Справа № 22-а-7779/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення на постанову Іванківського районного суду Київської області від 07 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року позивачізвернулися до суду з позовами до Управління праці та соціального захисту населення про стягнення недоплачених сум, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що вони (всі, крім ОСОБА_6 та ОСОБА_7І.) проживають на території гарантованого добровільного відселення, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на території посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні посиленого радіологічного контролю 30% від мінімальної заробітної плати, у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Відповідач виплачував щомісячно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1 грн. 60 коп., а решті позивачів, в т.ч. дітям ОСОБА_3 по 2 грн. 10 коп., як це передбачено постановою КМ України №836 від 26.07.1996 року. Недоплата становить за 2007-2008 роки 4569 грн. 60 коп., а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за 2008 рік 1897 грн. 90 коп.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як учасникам ЛНА на ЧАЕС 1986 року, а ОСОБА_1 у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як інваліду 2 групи, потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії. Щорічна допомога виплачується громаддям за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

В 2007-2008 роках позивачі отримали зазначені виплати значно нижче, ніж це передбачене ст..48 Закону (ОСОБА_1 виплачено по 120 грн. щороку на оздоровлення, а ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 по 100 грн.). Недоплата становить ОСОБА_1 2905 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_7І 2505 грн.

Позивачі вважають дії відповідача при розрахунку їм зазначених сум незаконними, просили суд визнавши дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача зазначені вище недоплачені суми.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 07 квітня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області, щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у виплаті недоотриманих сум, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати неправомірними.

Стягнуто з Управління праці і соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації:

Недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік на користь:

ОСОБА_1 у розмірі 2905 грн.,

ОСОБА_2 у розмірі 2525грн.,

ОСОБА_6 у розмірі 2525 грн.,

ОСОБА_7 у розмірі 2525 грн.

Недоплачені суми щомісячної грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства на користь:

ОСОБА_1 у розмірі 3076 грн. 50 коп.,

ОСОБА_2 у розмірі 3076 грн. 50 коп.,

ОСОБА_3 у розмірі 7240 грн. 50 коп.,

ОСОБА_4 у розмірі 3076 грн. 50 коп.,

ОСОБА_5 у розмірі 3076 грн. 50 коп.,

ОСОБА_6 у розмірі 1897 грн. 80 коп.,

ОСОБА_7 у розмірі 1897 грн. 80 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА просить скасувати постанову Іванківського районного суду Київської області від 07 квітня 2009 року та ухвалити нову, в якій відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а ОСОБА_1 інвалідом 2 групи, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена виплата одноразової щорічної допомоги учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідам 2 групи пять мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір заробітної плати визначається на момент виплати. Виплату грошової допомоги проводять органи соціального забезпечення громадян за місцем їх проживання.

Позивачам за 2008 рік виплата зазначеної грошової допомоги проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розмір допомоги на оздоровлення, постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 суперечить вимогам ст.48 вищевказаному Закону та іншим нормативним актам.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік з 01.01.2008 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено 515 грн. на місяць, з 01.04.2008 року - 525грн., з 01.10.2008 року - 545грн., з 01.12.2008 року - 605грн.

Вказана норма Закону не мала обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" яким передбачено право позивача одержання одноразової грошової допомоги у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія цього закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону.

Також, судом першої інстанції встановлено, що згідно ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»позивачам ОСОБА_6, ОСОБА_7, як особам, які проживають на території посиленого радіологічного контролю має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 30% від мінімальної заробітної плати. Цим позивачам протягом 2008 року виплачувались кошти у розмір 1 грн. 60 коп., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Іншим позивачам, як особам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Позивачам, як і неповнолітнім дітям ОСОБА_3 (ОСОБА_10 протягом 2007-2008 років та ОСОБА_11 протягом серпня-грудня 2008 року) виплачувались кошти у розмірі 2 грн. 10 коп. з жовтня 2007 року по грудень 2008 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розмір щомісячної грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, постановою КМ України від 26 липня 1996 року №836 суперечить вимогам ст.37 вищевказаному Закону та іншим нормативним актам.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечать вимогам ст.ст.37, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Судом першої інстанції правильного враховано засади пріоритетності законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст.92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини громадянина та основи соціального захисту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачі мають право на перерахунок компенсації у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст.ст. 37 та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами і при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 37, 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Постанову суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Іванківської РДА залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районного суду Київської області від 07 квітня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді: