Справа № 22-а-25153/11
Суддя: Верланов С. М.
Дата ухвалення: 2011-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Сержанюка А.С.,

суддів - Верланова С.М., Білоконь О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області про зобовязання відповідача повести перерахунок доплати до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що відповідачем порушено її права, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за проживання на території радіоактивного забруднення. Відповідач всіх належних сум не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення з 01 січня 2008 року по грудень 2009 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2010 року позов задоволено. Визнано відмову відповідача у виплаті доплати до пенсії позивачу неправомірною та зобовязано відповідача провести нарахування та виплатити суму доплати до пенсії позивачу згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати з 17 грудня 2008 року-605 грн., з 01 квітня 2009 року -625 грн., з 01 липня 2009 року в розмірі 630 грн., з 01 жовтня 2009 року в розмірі 650 грн., з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі 744 грн. з врахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка, як непрацюючий пенсіонер, що мешкає у зоні радіоактивного забру, має право на підвищення до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої ч.1 ст. ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається що позивач є пенсіонером і постійно проживає в місті Біла Церква, тобто на території радіоактивного забруднення, про що йдеться в постанові Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, а тому згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 щодо визнання неконституційним положень Закону України «Про Державний Бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких інших законодавчих актів України» має право на щомісячну доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Проте вказана доплата до пенсії виплачувалася позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. в розмірі 5, 20 грн., що є порушенням його прав.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано задовольнив позов, виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2010 року залишити без зміни.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді