Справа № 825/616/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 року Чернігів Справа № 825/616/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

представника позивача - Лутай Н.М.,

представника відповідача - Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський виробничо-експериментальний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліський виробничо-експериментальний завод» (далі - ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області форми «Р» від 25.03.2016 № та форми «В4» від 25.03.2016 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарська операція ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод» по придбанню товарів у ТОВ «МВК «ПАНВІТЕК» супроводжувалась всіма необхідними первинними документами, складеними у повній відповідності з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також податковою накладною, що відповідає вимогам п.198.1., 198.6 ст. 198 ПК України. Позивач вказує на те, що не здійснював порушень п. 198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а тому відсутнє і заниження податку на додану вартість на суму 127479 грн., в тому числі за липень 2014 року на 120585 грн., за серпень 2014 року - 6894 грн. та ним не завищено суму від'ємного значення з ПДВ у грудні 2014 року на суму 49776 грн. Тому, ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод» вважає, що податкові повідомлення-рішення від 25.03.2016 № та № є необґрунтованим та прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких виклав свою позицію проти доводів позивача та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод» було зареєстровано як юридичну особу 01.02.2005 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ серії АА № 865481, (а.с. 56) і взято на облік в органах державної податкової служби як платника податків.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ серії АА № 865481 видами діяльності ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод» за КВЕД є:

10.41 Виробництво олії та тваринних жирів;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.23 Оптова торгівля живими тваринами;

01.47 Розведення свійської птиці;

46.33. Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

10.92 Виробництво готових кормів для домашніх тварин.

Судом встановлено, що працівникам ГУ ДФС у Чернігівській області згідно зі ст. 20, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та наказу від 02.02.2016 №155, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2016 року проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Поліський виробничо-експерементальний завод» з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, відповідно до затвердженого плану перевірки, про що складено акт від 04.03.2016 № 97/22/33336034 (а.с.12-39).

Перевіркою встановлено порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 127479 грн., в тому числі за липень 2014 року на 120585 грн., за серпень 2014 року - 6894 грн. та завищено суму від'ємного значення з ПДВ у грудні 2014 року на суму 49776 грн. (а.с. 38).

ТОВ Поліський виробничо-експерементальний завод», не погоджуючись з висновками перевірки, викладеними в акті від 04.03.2016 № 97/22/33336034, надіслало відповідачу заперечення від 14.03.2016 за вих. № 06 (а.с. 40-43).

За результатами розгляду заперечення відповідач частково взяв до уваги викладені в запереченнях аргументи позивача та в листі від 22.02.2016 №993/10/25-01-22-01-06 повідомив про те, що заперечення ТОВ Поліський виробничо-експерементальний завод» підлягають задоволенню в частині ПДВ в сумі 17890 грн., а в решті не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень (а.с.44-47).

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято податкові повідомлення-рішення, що є предметом даного спору:

- форми «Р» від 25.03.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 164 384 грн., що складається з 109 589 грн. за основним платежем та 54 795 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.10);

- форми «В4» від 25.03.2016 №, яким визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 49776 грн. (а.с. 11).

З огляду на викладене, суд звертає увагу на наступне.

Досліджуючи фактичні обставини нарахування податкового зобов'язання, судом враховано, що згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи із врахуванням визначення терміну «податкове зобов'язання», вказаного в пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Кодексу. При цьому, оскільки в силу пп. 9.1.3 п. 9.1 ст. 9 Кодексу податок на додану вартість відноситься до загальнодержавних податків та зборів, та враховуючи, що податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Кодексу), саме пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Кодексу визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Крім того, із врахуванням пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 та ст. 139 Податкового кодексу України, якими визначені поняття «господарська діяльність» та перелік витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, в т.ч. витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, слід зазначити п. 44.1 ст. 44 Кодексу, яким встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно, враховуючи визначення виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту, встановленого абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, необхідно врахувати п. 198.2 ст. 198 Кодексу, якою встановлено дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту.

При цьому, слід зазначити п. 198.3 ст. 198 Кодексу, яким визначається податковий кредит звітного періоду та п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Кодексу щодо визначення та розрахунку суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, і врахувати, що за п. 198.6 ст. 198 Кодексу не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до п. 201.7 ст. 201 Кодексу податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Кодексу).

Згідно вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або поштова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України)».

Відповідно до Порядку затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) зазначається у графі 4 «Код товару згідно з УКТ ЗЕД» податкової накладної.

Згідно із п.9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: 1) наявність помилок; 2 ) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами.

Крім того, згідно абзаців 1, 2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 01.11.2011 № 1379 - податкова накладна вважається недійсною лише у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті. Інших підстав визнання податкової накладної саме недійсною чинне законодавство не передбачає.

Відповідно до ст.185, ст.198 ст.201 Податкового кодексу України факт отримання від постачальника належним чином оформлених податкових накладних та їх реєстрація у Єдиному реєстрі податкових накладних, дає право позивачу на віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту відповідного періоду.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в ході здійснення господарської діяльності ТОВ «Поліський виробничо-експерементальний завод», для виробничих потреб, придбало у ТОВ «М'ясо- виробничий комплекс «Панвітек» майно у складі: жатки зернової С 600, жатки кукурудзяної ОROS-6011, жатки кукурудзяної GERINGOFF-kh/3, пристрою для збирання соняшника ПС, пристрою для транспортування зернових жаток, комбайну КЗС-11 «Дніпро-350».

Факт здійснення господарської операції підтверджується договором купівлі-продажу №255 від 20.05.2014, актом №1 приймання-передачі майна до договору купівлі-продажу №255 від 20.05.2014, видатковою накладною №1 від 20.05.2014, податковою накладною від 20.05.2014 № 1 (а.с. 48-50, 51, 52, 53, 54).

Під час проведення перевірки перевіряючими було зроблено висновок, що виробником товарної продукції жатка кукурудзяна GERINGOFF-kh/3 є німецька фірма GERINGOFF, а виробником товарної продукції жатка кукурудзяна ОROS-6011 зернова С600 - угорська фірма ОROS. Проте, у податковій накладній, що виписана ТОВ «М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек» відсутній обов'язковий реквізит «Код товару згідні УКТЗЕД».

Разом з тим, судом встановлено, що податковими органами не ставиться під сумнів факт здійснення господарської операції. Податкова накладна дає можливість правильно встановити покупця та продавця товару (резидентів України), дані щодо кількості та вартості товару, дату операцій. Податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Розбіжностей в податковому обліку між контрагентами не виявлено.

При цьому, ні в акті перевірки ні представником відповідача в судовому засідання не зазначено жодних доказів про те, що кукурудзяні жатки, вироблені німецьким та угорським виробниками. Таким чином, акт перевірки містить лише особисту думку перевіряючого, який, виходячи тільки з податкових накладних, самостійно визначив виробниками товару іноземні компанії, автоматично надавши їм статус імпортованих.

Представник позивача зазначив, що у ТОВ «Поліський виробничо-експерементальний завод» була відсутня будь-яка інформація або документи, які б свідчили про ввезення жаток на митну територію України. Викладена латинськими літерами назва товару не може підтверджувати факт його виготовлення поза межами України. Оскільки іноземні виробники не позбавлені можливості розміщувати свої виробничі потужності поза межами країни реєстрації, в т.ч. і в Україні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Поліський виробничо-експерементальний завод» не було порушено п. 198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а тому позивачем не занижено податку на додану вартість на суму 127479 грн., в тому числі за липень 2014 року на 120585 грн., за серпень 2014 року - 6894 грн. та не завищено суму від'ємного значення з ПДВ у грудні 2014 р. на суму 49776 грн., оскільки, згідно з п.п. а п. 198.1 ст.198 ПК України, ТОВ «Поліський виробничо-експерементальний завод» мало право на віднесення вказаної суми до податкового кредиту.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 25.03.2016 форми «Р» № та форми «В4» № прийняті відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, не добросовісно та не розсудливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що « ... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність оскаржуваний податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Поліський виробничо-експериментальний завод» є обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

За таких обставин, судові витрати у розмірі 3 843 грн. 76 коп. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Чернігівській області на користь позивача.

Керуючись статтями 94, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський виробничо-експериментальний завод» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» від 25 березня 2016 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «В4» від 25 березня 2016 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський виробничо-експериментальний завод» (вул. Малиновського, 32А, м. Чернігів, 14020, ) 3 843 (три тисячі вісімсот сорок три) грн. 76 коп. судового збору, сплаченого за платіжними дорученнями від 31.03.2016 №513 та №514.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков