Справа № 22-а-9172/11
Суддя: Верланов С. М.
Дата ухвалення: 2011-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Сержанюка А.С.,

суддів Верланова С.М.,Таргоній Д.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом,який мотивував тим, що вона є постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії та інвалідом 2-ої групи, із захворюванням, яке повязане з аварією на ЧАЕС і відповідно до діючого законодавства має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної допомоги, просила зобовязати відповідача виплатити недоплачену суму одноразової допомоги за 2007 рік у розмірі 2180 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 квітня 2009 року позов ОСОБА_1задоволено.

В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, щопозивачка інвалідом 2-ої групи із захворюванням, яке повязане з аварією на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, у 2007 році фінансування пільг, компенсацій та доплат постраждалим громадянам проводилося відповідно до обсягів, затверджених Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік» положення якого обмежували розміри щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з бюджетними призначеннями та ураховуючи вимоги ст. 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України встановив розміри щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст.48 ч.4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи":

Так, виплати за 2007 рік відповідачем проводились згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",застосування Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частина 2 статті 95 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, та норми якої є нормами прямої дії, цілком однозначно передбачає, що всі видатки держави, їх цільове призначення, визначаються виключно в Законі про державний бюджет на відповідний бюджетний рік.

Згідно з ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмету правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Частина 2 ст. 95 Конституції України визначає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальні суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-рп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

За змістом ч.3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за наявності декількох законів, норми які по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

На момент виникнення спірних відносин у 2007 році, а саме на дату нарахування і виплати позивачці органами соціального захисту населення відповідних коштів, необхідно встановити положення яких рівнозначних за юридичною силою законів були діючими: Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чи закон України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням тих обставин, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6 - рп було визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На момент виникнення спірних відносин, а саме, на дату нарахування і виплати позивачу органами соціального захисту населення відповідних коштів у квітні 2007 року у розмірі 120 грн. (згідно довідки про отримання щорічної допомоги на оздоровлення - а.с. 10) положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були діючими, а були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6 - рп, тобто після проведених виплат.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не можна визнати неправомірними, оскільки відповідач на час проведення спірних виплат діяв відповідно до встановлених норм Закону.

Виходячи з наведеного дії відповідача на час виплати позивачці зазначеної у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової грошової допомоги на оздоровлення узгоджувалися з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України.

Оскільки, невиплата позивачці зазначеної допомоги у повному розмірі викликана не протиправними діями Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, а прийняттям законодавцем неконституційних положень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то захист його порушених прав щодо отримання недоплаченої суми може відбуватися лише в порядку визначеному ч.3 ст. 152 Конституції України.

Разом з тим позивачкою пропущено строк звернення до суду передбачений ст.ст. 99, 100 КАС України, оскільки вона звернулась до суду у лютому 2009 року а предметом спору були правовідносини, що виникли у 2007 році.

Таким чином, колегія вважає за необхідне прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 квітня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення.

Копію постанови направити учасникам справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді