Справа № 802/331/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 квітня 2016 р. Справа № 802/331/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і податкової вимоги в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницької ОДПІ) № від 28.03.2014 року та податкову вимогу відповідача № 2206-23 від 29.09.2015 року у частині визначення (нарахування) штрафних санкцій в розмірі 7429,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи № 802/147/16-а за позовом Вінницької ОДПІ про стягнення з неї податкового боргу в сумі 37 140,93 грн. їй стало відомо про існування податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2014 року, яким, крім основного зобов'язання, також було нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7429,39 грн. В цій частині позивач з рішенням відповідача не погоджується та вважає його незаконним. При цьому посилається на те, що ані акту перевірки за № 293/1701/НОМЕР_2 від 12.02.2014 року, ані податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2014 року вона не отримувала, а відтак не мала можливості своєчасно сплатити свої податкові зобов'язання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями. Додатково пояснили, що у 2012 році колекторська фірма "Кей-Колект" дійсно анулювала позивачу кредиторську заборгованість на загальну суму 176 071 грн. Про те, що ця сума є доходом і підлягає включенню до податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб, позивачу було відомо з листа ТОВ "Кей-Колект" від 21.08.2012 року за № 081-6193. Однак податковий орган був зобов'язаний повідомити про конкретний розмір податку з доходів фізичних осіб, який слід задекларувати та сплатити до бюджету, а оскільки відповідач такої інформації не повідомив, декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік позивачем не подавалась. Крім того, в порушення вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2014 року позивачу не вручалось. Отже, нарахування (визначення) штрафних санкцій є незаконним. Просять суд адміністративний позов задовольнити.

В останнє судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилась, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, враховуючи участь у судовому процесі її представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 38-39). Наполягає на тому, що при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_3, прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та направленні податкової вимоги Вінницька ОДПІ діяла з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Просить врахувати, що акт перевірки, податкове повідомлення-рішення та податкова вимога направлялись рекомендованою кореспонденцією за тією адресою позивача, інформація про яку надавалась Адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України у Вінницькій області. Також представник відповідача вважає, що визнаючи правомірність нарахування основного зобов'язання, позивач не може заперечувати штрафних санкцій, оскільки в даному випадку вони нерозривно пов'язані між собою.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Встановлено, що на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України та наказу Вінницької ОДПІ № 135 від 17.01.2014 року посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 293/1701/НОМЕР_2 від 12.02.2014 року (а.с. 24-25), яким зроблено висновки про порушення позивачем вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, внаслідок чого не сплачено податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2012 рік в сумі 29 717,54 грн.

28.03.2014 року Вінницькою ОДПІ прийняте податкового повідомлення-рішення № про збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 37 146,93 грн., в тому числі 29 717,54 грн. основного зобов'язання та 7429,39 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 23).

29.09.2015 року на адресу позивача направлено податкову вимогу Вінницької ОДПІ за № 2206-23 про необхідність сплати податкового боргу в сумі 37 146,93 грн., з яких 29 717,54 грн. основного зобов'язання та 7429,39 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 20).

Вищезазначені рішення податкового органу в частині нарахування (визначення) штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору у цій адміністративній справі. Надаючи їм правову оцінку, суд виходить з таких мотивів.

Як встановлено Вінницькою ОДПІ під час проведення позапланової документальної перевірки, позивач ОСОБА_3 перебувала у договірних взаємовідносинах з АТ "Укрсиббанк", а в подальшому, у зв'язку з уступленням права вимоги, - з ТОВ "Кей-Колект". Перевіркою також встановлено, що у 2012 році позивач отримала дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 22 028, 20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.08.2012 року складало 176 071, 40 грн.

21.08.2012 року кредитором ТОВ "Кей-Колект" було надіслано позивачу повідомлення про анулювання заборгованості на вказану суму та повідомлено про обов'язок декларування відповідного доходу за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано (прощено) (а.с. 31).

Разом із тим, у визначеному законом порядку позивач ОСОБА_3 декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік не подала і, відповідно, податку на доходи фізичних осіб в сумі 29 717,54 грн. до бюджету не сплатила.

При цьому в судовому засіданні позивач та її представник вказану бездіяльність обґрунтували тим, що податковий орган повинен був самостійно повідомити позивача про необхідність сплати податків до бюджету та конкретний їх розмір.

Оцінюючи такі доводи суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 162.1 статті 162 ПК України передбачено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходом з джерелом їх походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, в тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Водночас законодавець не встановлює додаткового обов'язку для податкового органу повідомляти платника податків про необхідність подання декларації про майновий стан і доходи та розмір належних до сплати платежів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем у судовому засіданні, в 2012 році ОСОБА_3 отримала дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) кредитного боргу в сумі 176 071, 40 грн. та була повідомлена кредитором ТОВ "Кей-Колект" про анулювання боргу і обов'язок сплатити податок з такого виду доходів, попередньо відобразивши його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Отже, внаслідок прощення (анулювання) боргу за рішення кредитора у позивача виник податковий обов'язок щодо декларування цього доходу та сплати з нього відповідних сум податку на доходи фізичних осіб.

Відтак доводи позивача про те, що податковий орган повинен був повідомити її про необхідність сплати такого податку та його розмір є безпідставними, не відповідають приписам податкового законодавства і до уваги судом не беруться.

Таким чином, достеменно знаючи про необхідність декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб, позивач ОСОБА_3 декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік не подала і податку на доходи фізичних осіб в сумі 29 717,54 грн. не сплатила.

28.10.2013 року за вих. № 3508/К/17-03 на адресу позивача Вінницькою ОДПІ направлено лист з вимогою надати пояснень та їх документальне підтвердження щодо неподання декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та не сплати податку на доходи фізичних осіб (а.с. 42). Вказаний лист отриманий позивачем 02.11.2013 року, проте виконаний не був, що в судовому засіданні не заперечувалось.

За таких обставин відповідачем призначено та проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами цієї перевірки позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік на суму 29 717,54 грн. та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, якими, окрім грошового зобов'язання за основним платежем, також донараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 7429,39 грн. на підставі ст. 123 ПК України.

Посилаючись на незаконність вказаного рішення, а також надісланої у подальшому податкової вимоги в частині нарахування (визначення) штрафних санкцій позивач посилається на те, що не отримувала акту перевірки № 293/1701/НОМЕР_2 від 12.02.2014 року та податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2014 року, а тому не мала можливості сплатити суму основного грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб до моменту застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Однак такі доводи позивача є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Як вже зазначалось, обов'язок з декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування виник у ОСОБА_3 ще в 2013 році. Проте жодних дій, спрямованих на виконання такого зобов'язання, нею вчинено не було.

Крім того, відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України).

В силу положень п. 45.1 ст. 45 ПК України платник податків-фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків-фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків в органі державної податкової служби. Платник податків-фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

З матеріалів справи вбачається, що акт перевірки № 293/1701/НОМЕР_2 від 12.02.2014 року та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення надсилались Вінницькою ОДПІ рекомендованими листами з повідомленням про вручення на вірну адресу місця реєстрації (проживання) позивача ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), яка підтверджувалась довідками Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області. Однак конверти разом з повідомленнями про вручення поштових відправлень повертались відповідачу поштовим відділенням з відмітками "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 27, 45-52).

При цьому суд зауважує, що вказана адреса також підтверджувалась попереднім листуванням податкового органу з платником податків ОСОБА_3, зокрема надісланий на її адресу лист № 3508/К/17-03 від 28.10.2013 року був отриманий нею 02.11.2013 року саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

В подальшому місце реєстрації ОСОБА_3 змінилось на іншу адресу (АДРЕСА_2), що слідує з паспортних даних позивача (а.с. 29) та підтверджується довідкою Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області від 30.09.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_3 починаючи з 29.07.2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Відтак податкова вимога № 2206-23 від 29.09.2015 року Вінницькою ОДПІ була надіслана на нову адресу та вручена особисто ОСОБА_3, про що свідчить корінець повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що і акт перевірки, і податкове повідомлення-рішення, і податкова вимога направлялись відповідачем за останньою відомою йому адресою місця проживання ОСОБА_3, яка, як встановлено під час розгляду справи, відповідала фактичному місцю проживання позивача. Отже, Вінницька ОДПІ діяла правомірно та з дотриманням положень пункту 58.3 статті 58 ПК України.

При вирішенні справи суд також наголошує на тому, що оспорювані штрафні санкції в розмірі 7429,39 грн. були нараховані позивачу на підставі ст. 123 ПК України, тобто у зв'язку із самостійним визначенням контролюючим органом основного зобов'язання в сумі 29 717,54 грн., яке позивач у встановленому законом порядку не задекларувала та не сплатила у 2013 році. Водночас нарахування таких штрафних санкцій жодним чином не залежить від вручення платнику податків акту перевірки чи податкового повідомлення-рішення, як помилково вважає позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № від 28.03.2014 року і податкової вимоги Вінницької ОДПІ № 2206-23 від 29.09.2015 року в частині нарахування (визначення) позивачу штрафних (фінансових) санкцій в сумі 7429,39 грн. Тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена: 15.04.2016 року.

Суддя Сало Павло Ігорович