Справа № 758/10999/14-а
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/6596/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Заїки М.М.,

Олендера І.Я.

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії та відшкодувати моральну шкоду,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом й зазначав, що є інвалідом І групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. У грудні 2012 року звернувся до відповідача із заявою про виділення санаторно-курортної путівки, але її не отримав. У березні 2013 року звернувся із заявою про взяття на облік та виплату щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку довічно, на що отримав повідомлення про можливість її отримання з 12 грудня 2014 року.

Посилаючись на порушення права на соціальний захист, просив суд:

визнати протиправними дії та бездіяльність щодо зарахування на облік для довічного щорічного призначення і виплати компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку на підставі його заяви та довідки ЛКК від 05 серпня 2013 року №843;

зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат взяти на постійний облік для призначення та виплати щорічної довічної гарантованої державою компенсації середньої вартості путівки по Україні згідно статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації вирішити питання щодо виплати компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2012, 2013, 2014 роки;

відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. З 25 жовтня 1999 року має І групу інвалідності за захворювання, пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування (форми № 070/о) від 11 грудня 2012 року № 1046/2014 ОСОБА_4 рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії за профілем опорно-рухової системи.

12 грудня 2012 року позивач звернувся з заявою про видачу санаторно-курортної путівки до санаторію «Синяк», а також зазначав, що з 1993 року не отримував путівки.

05 серпня 2013 року Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району міста Києва видано довідку ЛКК № 843, відповідно до якої позивач потребує компенсації санаторно-курортного лікування для самостійного обслуговування.

На підставі цієї довідки 13 березня 2014 року позивач звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про взяття на облік та виплату довічно щорічної одноразової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку, керуючись положеннями статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на що листом від 25 березня 2014 року отримав повідомлення про відсутність розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації стосовно виплати компенсації за невикористану путівку.

31 березня 2014 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про надання розпорядження про виплату компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2012-2014 роки та у подальшому щорічно видавати такі розпорядження до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (довічно). На таку заяву листом від 08 квітня 2014 року позивача повідомлено про взяття його на облік як інваліда війни І групи з 12 грудня 2012 року для отримання санаторно-курортної путівки за профілем захворювання - неврологія, та виникнення права на грошову компенсацію з 12 грудня 2014 року.

20 травня 2014 року позивач знову звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про видання щорічного розпорядження про виплату компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку, на що отримав повідомлення про необхідність визначитися за яким законом бажає отримувати таку компенсацію, у зв'язку з відсутністю заяви про забезпечення путівкою виплата грошової компенсації замість неї не призначалась, після набуття права (12 грудня 2014 року) буде призначено виплату грошової компенсації у розмірі 100% середньої вартості путівки, яка встановлюється щорічно наказом Міністерства соціальної політики.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачі діяли в порядку та з дотриманням законодавства України, яким регулюється право позивача на отримання санаторно-курортної путівки та грошової компенсації замість неї, а тому права позивача не порушені.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є інвалідом війни та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії й має право на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пункту 4 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України. За бажанням інвалідів замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Механізм забезпечення структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено Порядком забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 187.

Пунктом 6 зазначеного Порядку передбачено, що інваліди війни забезпечуються путівками позачергово щороку (із січня по грудень).

Пунктом 13 Порядку визначено, що особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, санаторно-курортна путівка чи путівка на відпочинок надається згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2000 року № 800.

У разі коли особи мають право на санаторно-курортне лікування за кількома законами, їм надається право вибору в забезпеченні путівкою за одним із них (пункт 18 Порядку).

Позивач, який мав право на санаторно-курортне лікування за кількома законами, обрав право на забезпеченні путівкою за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», про що зазначив у заяві від 12 грудня 2012 року про видачу санаторно-курортної путівки до санаторію «Синяк» й рішенням управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 59 позивача взято на облік для отримання санаторно-курортної путівки як інваліда І групи, але в порушення вимог законодавства путівку протягом року йому не надало.

Відповідно до пункту 19 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки для інвалідів війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виплачується в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 р. N 785.

Згідно пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

З урахуванням того, що із заявою про видачу путівки позивач звернувся 12 грудня 2012 року, то грошова компенсація за її неодержання може бути сплачено після грудня 2014 року, а в суд позивач звернувся до сплину дворічного строку, встановленого законодавством.

Тобто відповідачі його право на отримання грошової компенсації за не одержання безоплатної санаторно-курортної путівки за зазначеною заявою не порушили.

Статтею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

На виконання закону постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2000 року № 800 затверджено Положення про організацію оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пунктом 10 якого встановлено, що громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, забезпечуються путівками на підставі письмової заяви та довідки, зазначеної в пункті 6 цього Положення (довідка для отримання путівки (форма 070-у), у якій зазначається діагноз, доцільність санаторно-курортного лікування чи відпочинку, сезон та профіль санаторно-курортного закладу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року № 261 наведене Положення втратило чинність та було затверджено Порядок організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині безоплатного або пільгового забезпечення постраждалих осіб та потерпілих дітей санаторно-курортними путівками чи путівками на відпочинок, виплати за їх бажанням грошової компенсації.

Відповідно до пункту 6 Порядку облік постраждалих осіб та потерпілих дітей, які мають право на забезпечення санаторно-курортною путівкою чи путівкою на відпочинок, ведуть структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад за місцем проживання таких осіб.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що для взяття на облік для забезпечення путівкою у наступному році постраждала особа подає до 15 жовтня поточного року місцевому органові: заяву із зазначенням бажаної пори року заїзду; видану в установленому МОЗ порядку довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о; копію посвідчення постраждалої особи разом із відповідними вкладками (у разі їх наявності); копію паспорта; у разі подання заяви за місцем проживання, відмінним від місця реєстрації, особою додатково подається видана місцевим органом за місцем реєстрації довідка про те, що постраждала особа не перебуває на обліку для забезпечення в наступному році санаторно-курортною путівкою.

З огляду на викладені вимоги законодавства та встановлені судами обставини справи, позивачу правомірно відмовлено у взятті на облік без обмеження строку з метою виплати грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Суди попередніх інстанцій у цій справі прийшли до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а по-станову Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: