Справа № 817/365/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/35557/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

ОСОБА_1,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі № 817/365/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „СОМ 70" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області,

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „СОМ 70" звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень - рішень: № від 04.03.2013, № від 04.03.2013, якими збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 138520 грн. та зменшено суму від'ємного значення податку на додану вартість за червень 2013 року у розмірі 687777 грн.

Зазначило, оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2014, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014, позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення № від 04.03.2013, № від 04.03.2013.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем здійснено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту у рядку 24 декларації за червень 2013 року та складений акт № 617/17-16-15-01/37023056 від 22.08.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 04.03.2013, яким збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 138520 грн.: (110816 грн. - основний платіж, 27704 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 04.03.2013, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2013 року у розмірі 687777 грн.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, завищено залишок від'ємного значення (рядок 24) декларації з податку на додану вартість за червень 2013 року на 687777 грн. та занижено суму податку на додану вартість, яка підлягала нарахуванню та сплаті в бюджет (рядок 25) на суму 110816 грн.

Обґрунтовуючи фіктивний характер господарських операцій відповідач зазначає про безпідставне включення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість сум за господарськими операціями згідно Договору від 20.06.2011 про участь в інвестуванні будівництва Адміністративного центру, розташованого у м. Рівне, вул. Соборна, 348, укладеного з СПД ОСОБА_2 та договорів оренди приміщення і водопостачання у розмірі 798503 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суди виходили з того, що підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як встановлено судами, фактичне виконання договору від 20.06.2011 про участь в інвестуванні будівництва адміністративного центру за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 348, підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3 та КБ-2в, податковими накладними, банківськими виписками, Журналом-ордером та є первинними у розумінні ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

На виконання умов зазначеного договору позивачем було здійснено інвестиції у будівництво адміністративного центру.

Вказані документи в повній мірі підтверджують реальний характер господарських операцій та з огляду на те, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податку-покупця на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від іншої особи, в тому числі від господарських та виробничих можливостей постачальника або від дотримання ним податкової дисципліни, обумовлюють правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в даній ситуації правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Виконання будівельно-монтажних робіт відповідно до внесених інвестицій підтверджено долученими до матеріалів справи Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та Актами приймання виконаних будівельних робіт.

Позивачем та СПД ОСОБА_2 укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 12.04.2010.

Згідно даного договору Орендодавець (СПД ОСОБА_2.) зобов'язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, розташоване у м. Рівне, вул. Г.Мазепи, 4а/6а на мансардному поверсі, загальною площею 39 м. кв., а Орендар (ТОВ „СОМ 70") зобов'язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно в належному стані.

На виконання вище зазначеного Договору контрагентом було надано позивачу нежитлове приміщення в оренду під офіс, що підтверджується копіями податкових накладних.

Розрахунки за оренду нежитлового приміщення були проведені повністю відповідно до виписок банку.

Судами встановлено, що між позивачем та Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного підприємства „Рівнеоблводоканал" укладено договір № 668 від 01.10.2010 на подачу води з комунального водопроводу та прийняття стічних вод у комунальну каналізацію.

На час перевірки, розрахунки за водопостачання та водовідведення були проведені повністю, що підтверджується виписками банку.

Отже, встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення цього спору, суди дійшли висновку, що реальність господарських операцій підтверджено належними документами, а підстави для висновку про недобросовісність позивача як платника податків, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Приходько І.В.