Справа № 2а-4267/09/0470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року місто Київ К/800/22904/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі за позовом Міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про часткове скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Міське комунальне виробниче підприємство «Дніпроводоканал» звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання незаконними дій відповідача щодо зобов'язання МКВП «Дніпроводоканал» перерахувати до міського бюджету частину прибутку в сумі 687705,00 грн.; визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про усунення виявлених ревізією порушень від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 в частині усунення фінансових порушень.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю вимоги відповідача від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 як такої, що винесена на підставі хибних висновків акту ревізії щодо порушення позивачем вимог бюджетного законодавства в частині не перерахування у 2008 році до міського бюджету частини прибутку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 в частині усунення фінансових порушень; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» за період з 01.04.2007 по 30.06.2008, за результатами якої складено акт від 07.08.2008 №06-21/13.

Ревізією встановлено порушення позивачем вимог статті 61 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» в частині не перерахування у 2008 році до міського бюджету частини прибутку (15% чистого прибутку).

З метою усунення виявлених порушень, відповідачем направлено на адресу КП «Дніпроводоканал» вимогу від 09.09.2008 № 06-04-15/1735, якою вимагалось від МКВП «Дніпроводоканал» перерахувати до міського бюджету частину прибутку в сумі 687705,00 грн.

Вважаючи вимогу відповідача від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 незаконною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на відсутність в діях позивача порушень бюджетного законодавства в частині не перерахування у 2008 році до міського бюджету частини прибутку. Судами попередніх інстанцій встановлено, що отримана підприємством фінансова підтримка з міського бюджету є доходом, отриманим підприємством для компенсації збитків, зазнаних підприємством у 2007 році, а тому не може вважатися чистим прибутком 2008 року, з якого потрібно сплатити відсоток до бюджету.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, вимогою відповідача від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 зобов'язано позивача перерахувати до міського бюджету кошти у розмірі 687705,00 грн. Тобто, інспекцією вказано на виявлені збитки та їхній розмір.

Таким чином, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово у судовому порядку, виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятися судом, який розглядає позов про їх стягнення, колегія суддів, виходячи із завдань адміністративного судочинства, вказує на передчасність захисту прав позивача у заявлений ним спосіб, у зв'язку з чим вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду України, що викладена у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області у задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову про визнання протиправною та скасування вимоги Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 09.09.2008 № 06-04-15/1735 в частині усунення фінансових порушень.

У вказаній частині у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: