Справа № 2-а/470/3/14 (470/96/14-а)
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/47516/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Березнегуватському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Березнегуватському районі Миколаївської області на постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Березнегуватському районі Миколаївської області про визнання протиправними дії щодо залишення без задоволення заяви від 15 січня 2014 року про здійснення перерахунку та виплати з 01 січня 2014 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язання здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці, що працює на відповідній посаді згідно довідок ТУ ДСА України в Миколаївській області без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з урахуванням проведених виплат, з 01 січня 2014 року.

Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року залишено без зміно постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року.

Не погоджуючись з постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, Управління Пенсійного фонду України в Березнегуватському районі Миколаївської області звернулось до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2011 року № 9095 позивач був звільнений з посади заступника голови Березнегуватського районного суду Миколаївської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

При звільненні йому призначене довічне грошове утримання судді, який працює на відповідній посаді, у відповідності до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України № 3668 від 08 липня 2011 року, за якою «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді».

Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду з заявою про перерахунок довічного утримання суддів у відставці з більшого заробітку.

Проте, УПФУ в Березнегуватському районі відмовлено у здійсненні перерахунку грошового довічного утримання ОСОБА_4 з 01 січня 2014 року, виходячи з розміру 90 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді з розрахунку 20097 грн. на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стаж роботи та заробітну плату від 13 січня 2014 року № 5/2-33/14.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмова відповідача у здійсненні ОСОБА_4 перерахунку довічного утримання судді протирічить ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки позивач має право на перерахунок розміру довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді з розрахунку 20 097 грн. на підставі довідок ТУ ДСА України в Миколаївській області про стаж роботи та заробітну плату від 13 січня 2014 року №5/2-33/14 з 01 січня 2014 року.

При цьому вказували на постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року, яка змінена постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року, якою дії відповідача було визнано протиправними та зобов'язано здійснити перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області, що працює на відповідній посаді, згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 13 червня 2013 року № 7/1-751/13, № 7/1-760/13, № 7/1-761/13 без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання та з урахуванням проведених виплат, з 03 червня 2013 року.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, на підставі наступного.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 Закону України від 017 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (частина шоста статті 47).

Визначений Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Разом з тим, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

У пункті 8 Рішення № 3-рп/2013 визначено, що частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. За таких обставин з 3 червня 2013 року у позивача виникло право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

На підставі викладеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про протиправність дій відповідача щодо перерахунку позивачу його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру, меншого ніж вказано в довідці про заробітну плату, яка надана позивачем для здійснення спірного перерахунку.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Березнегуватському районі Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак

В.В. Швець