Справа № П/811/354/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року Справа № П/811/354/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (по тексту - позивач) до Апеляційного суду Кіровоградської області (відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.21):

1) визнати дії відповідача в частині не нарахування та невиплаті заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") неправомірними;

2) зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона працює на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Кіровоградської області та 25.03.2016 р. звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати згідно посадового окладу, встановленого за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно, відповідно ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 р.) та в період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. включно, відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"). Листом від 06.04.2016 р. № 175/16 відповідач повідомив про відмову у здійсненні вказаного перерахунку з підстав того, що в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення такого перерахунку.

Позивач вважає вищевказані дії неправомірними, оскільки Прикінцевими положеннями Закону України від 14.10.14 №1697-VII "Про прокуратуру" ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу позивача, як працівника суду (шоста категорія посад державних службовців), встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3. Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України був покладений обов'язок у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Вказані норми також кореспондуються з ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"). Проте, заробітна плата не виплачувалась позивачу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014), за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд") чим на думку позивача грубо порушено її конституційні права.

Позивач у судове засідання не з'явилася, просила справу розглядати без її участі (а.с.21)

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що дійсно пп.59 п.5 Прикінцевих положень Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу позивача, як працівника місцевого суду (шоста категорія посад державних службовців), встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду Вказана норма повинна застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. З огляду на те, що Кабінетом Міністрів України не змінювались посадові оклади працівників апаратів місцевих судів, вважає, що відповідач правомірно відмовив у виплаті заробітної плати позивачу відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.). Крім того, у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права. І оскільки вказані акти не були розроблені, видатки Державного бюджету України не було збільшено, а тому і не було правових підстав здійснювати нарахування у відповідності до Закону України "Про прокуратуру", яким внесено зміни у ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (а.с.23-26). Також, у судовому засіданні представником відповідача подано клопотання про подальший розгляд справу у порядку письмового провадження (а.с.29).

За правилами частини 4 статті 122 КАС України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Заслухавши думку представника відповідача та на підставі усної ухвали, прийнятої у судовому засіданні та занесеної до журналу судового засідання, суд дійшов висновку про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника та всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1, з 03.01.1996 року працює на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Кіровоградської області, є державним службовцем 9 ранку 6 категорії (а.с.11-15).

25.03.2016 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області з проханням здійснити їй перерахунок та виплату їй заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) і за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вислугу років, тощо) (а.с.8).

Листом від 06.04.2016 за №175/16 Апеляційний суд Кіровоградської області повідомив позивача про те, що здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за вказані періоди не представляється можливим, оскільки на це немає правових підстав. Також відповідач звернув увагу, що у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування збільшених посадових окладів, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків) не передбачали фінансового механізму реалізації здійснення зазначеного перерахунку (а.с.9-10).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Натомість, частиною 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010) передбачено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Водночас, відповідно до статті 149 вказаного Закону (у редакції від 07.07.2010) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу".

За змістом ч.7 статті 33 Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (в редакції, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад керівника апарату районного суду становив 941 грн., заступника керівника - 875-913 грн., помічника голови суду - 624 грн., помічника судді - 607 грн., головного спеціаліста, консультанта - 578 грн., старшого секретаря суду, старшого судового розпорядника - 531 грн., секретаря судового засідання, судового розпорядника - 490 грн., секретаря суду, перекладача - 467 грн..

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 1 січня 2015 року 1218 грн.).

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів.

Так, п.п.59 п.5 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абз.2 такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом 2 підпункту 1 і абзацом 3 підпункту 2 пункту 13 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ ХІІІ цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру" офіційно опублікований в газеті "Голос України" 25.10.2014, отже з 26.10.2014 за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Однак, у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких (підвищених) розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", прийнятий після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону про Державний бюджет України на 2014 рік та суперечать Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосуванню не підлягають.

З огляду на вищевказане вбачається, що взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Держаний бюджет, держава допустила недобросовісність. Так, оскільки, у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи Державної судової адміністрації, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти висновку, що з 26.10.2014 р. працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, чітко визначених абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру".

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 р. (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005р. у справі "Кечко проти України", це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

З 01.01.2015 року набрали чинності Закон України від 28.12.2014 №79-VІІІ, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ, і Закон України від 28.12.2014 №80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік", якими встановлено, що норми і положення частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетний кодекс України, із змінами, і Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік" по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28.12.2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте, делеговане Кабінету Міністрів України з 01.01.2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, а саме прийнявши Постанову від 02.09.2015 №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 09.09.2015), якою внесено зміни в Постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

Однак, з 29.03.2015 набрав чинності Закон України від 12.02.2015 №192-VІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

Так, в абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VІІІ, закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02.03.2015, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суду" був прийнятий Закон України №217-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", п.п.12 п.1 якого з абз.3 п.9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік виключено посилання на частину 3 статті 69, статтю 129, частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, внісши вказані зміни, законодавець фактично повторно прийняв абз.3 п.9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України було делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте, Закон України від 02.03.2015 № 217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" набрав чинності з 13.03.2015, а Закон України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" - з 29.03.2015, а тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Однак, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02.09.2015, прийнявши постанову Кабінету Міністрів України №644, якою у новій редакції додатків 44, 45, 47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 викладено відповідно Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів.

Вказана Постанова набрала чинності 09.09.2015 р.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що з 26.10.2014 по 28.03.2015 розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 по 09.09.2015 - відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", з 09.09.2015 - згідно постанови Кабінету Міністрів України № 644.

Так, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"э вказує, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім цього, у вказаній справі Європейський суд з прав людини констатував те, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, у розмірах визначених абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно у розмірах визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Також, з прохальної частини позову вбачається, що позивач просить визнати неправомірними дії відповідача в частині не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015, відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно п.6 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов, це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В контексті наведених норм законодавства слід зазначити, що дії суб'єкта владних повноважень це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, а під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень розуміється пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відтак, враховуючи, що судом встановлено протиправне не нарахування та невиплату позивачу заробітної плати, що є бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне визнати протиправною саме бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області, в частині не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), тому позов цій частині підлягає до часткового задоволення.

На підставі вказаного суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Відповідна позиція міститься у постанові Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 року № К/800/46942/15.

Крім того, суд звертає увагу, що при перерахунку заробітної плати позивача, слід виходити з підвищеного розміру посадового окладу, а розмір інших доплат, надбавок і премій, які входять до структури заробітної плати, визначити в межах затвердженого фонду оплати праці.

Необґрунтованим є доводи відповідача щодо відсутності у нього повноважень самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати йому у вищому розмірі, з огляду на наступне.

Згідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з висновку, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26.10.2014 у розмірах, визначених абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно у розмірах визначених абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", необхідно врахувати те, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Суд вважає, що підтверджуючи певне фінансове зобов'язання держави перед особою, суд своїм обов'язковим до виконання рішенням змушує Державну судову адміністрацію України (територіальне управління Державної судової адміністрації України) ініціювати діяльність щодо приведення бюджетних асигнувань (бюджетних призначень за законом про Державний бюджет) у відповідність із законодавством, що регулює розмір заробітної плати позивача.

Такий підхід узгоджується з позицією Конституційного Суду України викладеною в рішенні від 27.11.2008 №26-рп/2008, відповідно якого законодавство, що визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Отже, вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 122, 128, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Зобов'язати Апеляційний суд Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.09.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько