Справа № 0670/2176/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2016 р. м. Київ К/9991/71304/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Самохвала А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012

у справі № 0670/2176/11

за позовом Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними та скасовано: податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Житомирі Житомирської області ДПС від 16.02.2010 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 630407 грн., в т.ч. в сумі 504326 грн. за основним платежем та в сумі 126081 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 16.02.2010 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 392659 грн., в т.ч. 314127 грн. за основним платежем та в сумі 78532 грн. за штрафними санкціями. У решті позову відмовлено.

Державна податкова інспекція у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції допущено заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби правонаступником - Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

1. За податковим повідомленням-рішенням від 16.02.2011 № позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 680800 грн., в т.ч. 544640 грн. за основним платежем та 136160 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У податковому повідомленні-рішення відповідач вказує на порушення позивачем вимог п. 5.1, пп. 5.2.1, 5.2.10 п. 5.2, п. 5.3, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1. пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), однак у розділі 4 акта перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110 - на порушення позивачем вимог пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, 5.2.5 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 п. 5.3, пп. 5.5.1 п. 5.5, пп. 5.7.1 п. 5.7, п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6 пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону № 334/94-ВР.

При вирішенні справи слід було з'ясувати, які з наведених порушень слугували підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, та у разі якщо всі ці порушення потягнули нарахування - надати оцінку усім.

Згідно з актом перевірки порушення позивачем вимог пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР полягало у вчиненні позивачем низки порушень, зокрема:

у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат, що не підтверджені первинними документами, всього в сумі 14039 грн., в т.ч. за 1 півріччя 2010 року в сумі 14039 грн. та за 9 місяців 2010 року в сумі 14039 грн. Завищення валових витрат встановлено в результаті співставлення валових витрат згідно з бухгалтерськими проводками та валових витрат, задекларованих позивачем у рядку 04.1 декларацій з податку на прибуток підприємств;

у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат, що не підтверджені первинними документами, всього в сумі 1553489 грн., в т.ч. за 9 місяців 2009 року в сумі 1553489 грн. та за 2009 рік в сумі 1553489 грн., за операціями з придбання у ПП «Докар» робіт з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг державного значення Житомирської області за договором від 28.05.2009 № 30 та на підставі рішення тендерного комітету ДП «Житомирський облавтодор» від 19.05.2009 № 14. Відповідач виходив з того, що оригінали первинних та інших документів було вилучено співробітниками ГВПМ ДПІ у м.Житомирі згідно з протоколом виїмки від 24.11.2010: договір від 28.05.2009 № 30, копія протоколу оцінки тендерних пропозицій від 19.05.2010 № 5, копія протоколу оцінки тендерних пропозицій від 19.05.2010 № 5, податкові накладні від 18.06.2009 № 40, від 01.07.2009 № 43, від 18.06.2009 № 39, платіжні документи. В актах приймання виконаних робіт форми № КБ-1в та в довідках про вартість виконаних робіт № КБ-3 не вказано підприємство та ідентифікаційний код, номер, дата договору, відсутній номер акта приймання виконаних робіт, а також відсутні відомості щодо осіб, які складали та підписували акти, здавали і приймали підрядні роботи;

у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат, що не підтверджені відповідними первинними документами, в сумі 142945 грн., в т.ч. за 9 місяців 2010 року в сумі 142945 грн., за операціями з придбання транспортних послуг від ТОВ «Компанія «Ойл-Сервіс». При цьому відповідач виходив з того, що товарно-транспортні накладні за вересень 2010 року оформлені неналежними чином;

у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат, які не підтверджені первинними документами, в сумі 226 грн., в т.ч. за 1 півріччя 2010 року в сумі 226 грн. та 9 місяців 2010 року в сумі 226 грн., за зняття з обліку транспортних засобів. Відповідач виходив з того, що розрахункові документи щодо зняття з обліку автотранспорту, зокрема щодо експертизи вітчизняних транспортних засобів) в сумі 114,43 грн. та за послуги зі зняття з їх обліку в сумі 112,00 грн., належно не оформлені.

Згідно з актом перевірки порушення позивачем вимог пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрати зі сплати процентів за борговими зобов'язаннями, що не пов'язані з веденням господарської діяльності, всього в сумі 2564587 грн., в т.ч. за 9 місяців 2009 року в сумі 578912 грн., за 2009 рік в сумі 1119919 грн., за 9 місяців 2010 року в сумі 1444668 грн. Відповідач виходив з того, що позивачем включено до складу валових витрат відсотки та комісійні виплати, сплачені підприємством у звітному періоді за кредитним договором від 08.02.2008 № 106 та договором про надання овердрафту від 11.07.2008 № 532, без використання кредитних коштів в господарській діяльності (використання кредитних коштів в періоді, що перевірявся, не проводилось, кредит у період з 01.07.2009 по 30.09.2010 банкам не повертався). До перевірки не надано первинних документів, згідно з якими відсотки та комісійна винагорода нараховувались. До перевірки надано тільки виписки банку та копії платіжних доручень, які передбачають суми нарахованих відсотків.

В акті перевірки у розділах 3.1.1 «Валовий доход» та 3.1.2 «Валові витрати» також викладено інші порушення позивачем норм Закону № 334/94-ВР, на які є посилання в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні та в розділі 4 акта перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110, які могли потягнути визначення податку на прибуток підприємств в такому повідомленні-рішенні.

Таким чином, при вирішенні справи в цій частині необхідно з'ясовувати, які саме порушення норм Закону № 334/94-ВР слугували підставою для нарахування позивачу податку на прибуток, а також встановлювати (розмежовувати) суми визначених за кожним з оспорюваних позивачем епізодів та надавати оцінку усім обставинам щодо таких порушень.

При вирішенні справи слід з'ясувати, на які кримінальні справи посилається відповідач, в обґрунтування відсутності у позивача права на валові витрати та податковий кредит за деякими з епізодів (у разі якщо за такими епізодами нараховано оспорювані податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємства та податок на додану вартість), суть таких кримінальних справ та р6езультати їх розслідування/розгляду та чи впливають обставини цих кримінальних справ на вирішення справи.

2. За податковим повідомленням-рішенням від 16.02.2011 № позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 429130 грн., в т.ч. 343304 грн. за основним платежем та 85826 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У розділі 4 акта перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110 податковий орган вказує на заниження позивачем податку на додану вартість в загальній сумі 343304 грн. внаслідок зафіксованих порушень вимог пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР).

Згідно з висновком перевірки, викладеним у розділі 4 акта, загальна сума заниженого податку на додану вартість в сумі 343304 грн. включає в себе:

- за липень 2009 року суму податку - 25998 грн., водночас у розділі пп. 3.2.2 акта перевірки відповідач описує завищений податковий кредит за липень 2009 року в сумі 28589 грн. за операціями з ТОВ «Компанія «Ойл-Сервіс» та в сумі 52528 грн. за операціями з ПП «Докар» (стор. 43,44 акта);

- за серпень 2009 року суму податку - 258279 грн. З акта перевірки вбачається, що відповідач описує завищений податковий кредит за серпень 2009 року в сумі 109 грн., сформований філією «Ружинський райавтодор» на підставі податкової накладної від 15.07.2009 № 8648/180100 (стор. 46 акта), та податковий кредит в сумі 258170 грн., сформований позивачем на підставі податкових накладних, виданих П «Докар», від 18.06.2009 № 39 та від 18.06.2009 № 40 за операціями за договором поставки від 19.05.2009 № 14;

- за вересень 2009 року в сумі 22654 грн., водночас у розділі 3.2.2 акта (стор. 44, 45 акта) відповідач описує завищений податковий кредит за вересень 2009 року в загальній сумі 23208,78 грн., сформований Філією «Коростенський райавтодор» на підставі податкових накладних, виписаних ПП «Авакс-2006»: від 01.09.2009 № 300 в сумі ПДВ 3375 грн., від 18.09.2009 № 350 в сумі ПДВ 3333,34 грн., від 30.09.2009 № 362 в сумі ПДВ 9166,67 грн., від 31.12.2009 № 635 в сумі ПДВ 7333,77 грн., а також на сторінці 44 акта вказує на завищений податковий кредит за вересень 2009 року в сумі 15875 грн. та на сторінці 45 - в сумі 6750 грн.;

за грудень 2009 року в сумі 7334 грн. Посилання на завищення такого кредиту філією «Коростенський райавтодор» є в акті перевірки на стор. 44;

за травень 2010 року в сумі 71 грн. З акта перевірки не вбачається окремого опису завищення податкового кредиту в цій сумі;

за липень 2010 року в сумі 39 грн. На сторінці 47 акта перевірки вказано на неправомірне включення філією «Житомирська ДЕД» до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 39 грн. на підставі податкової накладної від 31.05.2009 № 63, виписаної ФОП Шнайдер;

за серпень 2010 року в сумі 340 грн. На сторінці 47 акта перевірки вказано на неправомірне включення філією «Житомирська ДЕД» до складу податкового кредиту податку на додану вартість в загальній сумі 340 грн. на підставі податкових накладних: від 30.06.2009 № 18814/07 в сумі ПДВ 30,03 грн., від 30.06.2009 № 4906/08 в сумі ПДВ 77,17 грн., від 30.06.2009 № 5078/08 в сумі ПДВ 77,17 грн., від 30.06.2009 № 1331/11 в сумі ПДВ 112,12 грн., від 30.06.2009 № 2258/24 в сумі ПДВ 18,33 грн., від 30.06.2009 № 5253/180500 в сумі ПДВ 4,42 грн., від 30.06.2009 № 6206/180500 в сумі ПДВ 14,95 грн., від 30.06.2009 № 15412 в сумі ПДВ 4,84 грн., від 30.06.2009 № 11835 в сумі 1,33 грн.;

за вересень 2010 року в сумі 28589 грн. З акта перевірки не вбачається окремого опису завищення податкового кредиту в цій сумі.

Таким чином, при вирішенні справи в цій частині необхідно з'ясовувати, які саме порушення норм Закону № 168/97-ВР слугували підставою для нарахування позивачу податку на додану вартість, а також встановлювати (розмежовувати) суми визначених за кожним з оспорюваних позивачем епізодів та надавати оцінку усім обставинам щодо таких порушень.

3. За податковим повідомленням-рішенням від 16.02.2011 № до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 4186,12 грн.

У податковому повідомленні-рішенні вказано про порушення позивачем вимог п. 2.8, п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення № 637), та про застосування штрафних санкцій за ці порушення на підставі ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указ № № 436/95), без конкретизації того, на підставі якого абзацу статті 1 цього Указу застосовані санкції.

В акті перевірки описано ряд порушень, пов'язаних зі звітуванням підзвітними особами за одержані під звіт готівкові кошти:

- 16.06.2010 підзвітна особа Андрушівської філії ОСОБА_2 отримала під звіт готівкові кошти в сумі 1000,00 грн. Відповідно до авансового звіту №АО-000095 від 16.06.2010 кошти в сумі 240,00 грн. були витрачені на купівлю підшипників, що підтверджено видатковою накладною №КК-0002655 від 16.06.2010 року виданою ТОВ «СІТ». Фіскальний чек ТОВ «СІТ» на зазначену суму відсутній;

- 16.06.2010 підзвітна особа Андрушівської філії ОСОБА_2 отримала під звіт готівкові кошти в сумі 49,00 грн., які згідно з авансовим звітом від 30.06.2010 №АО-000107 витрачені на заправку картриджа, що підтверджується чеком від 30.06.2010 № 0675 на суму 49,00 грн. Чек не містить обов'язкових реквізитів, а саме фіскального номера та напису «фіскальний чек»;

- філією «Баранівськой райавтодор» прийнято на облік розрахункові документи невстановленої форми, а саме: в авансових звітах на суму 32,26 грн. відсутній реквізит: «назва господарської одиниці»;

- поясненнями працівників філії «Народицький райавтодор» підтверджено, що у видатковому касовому ордері ДП «Житомирський облавтодор» від 17.08.2010 №32 на суму 2253,96 грн. відсутній підпис одержувача коштів ОСОБА_1, тому цей авансовий звіт не може враховуватися при виведенні залишку готівки в касі 17.08.2010, який, за розрахунками філії, становив 23,47 грн.

Таким чином, відповідачем зафіксовано порушення, що полягали у порушенні встановленого законодавством України порядку звітування за одержані під звіт готівкові кошти, однак відповідачем не конкретизовано, на підставі якого абзацу статті 1 Указу № 436/95 до позивача застосовано штрафні санкції.

При вирішенні справи в цій частині слід з'ясовувати, які саме порушення слугували підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та на підставі якого абзацу статті 1 Указу № 436/95 до позивача застосовано штрафні санкції та чи відповідають порушення застосованим санкціям. При цьому слід застосовувати норми матеріального права, що регулюють спірні відносними.

При вирішенні справи в цій частині слід враховувати, що у разі якщо йдеться про таке порушення як видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, то відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 5 статті 1 Указу № № 436/95 і за таке порушення застосовується штрафна санкція у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

У разі якщо йдеться про проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 6 статті 1 Указу № 436/95 і за таке порушення застосовується штрафна санкція у розмірі сплачених коштів.

Слід також надавати оцінку кожному епізоду, за яким застосовано штрафні санкції, зокрема встановлювати зміст операцій, за якими підзвітною особою витрачені кошти, та з'ясовувати, чи можуть бути підтверджені ці операції документами, доданими до авансового звіту (у разі оцінки епізоду щодо звітування за видані кошти підзвітній особі ОСОБА_2 слід встановити порядок розрахунків за придбаний товар та врахувати, що фіскальним чеком є документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій в результаті проведення розрахункової операції через такий реєстратор, тому таким чеком не можуть підтверджуватися операції, які не є розрахунковими у розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

В акті перевірки також описано порушення вимог п. 2.8 Положення № 637, що полягало у перевищенні 17.08.2010 на суму 2197 грн. встановленого згідно з наказом підприємства від 12.01.2010 № 12 ліміту залишку готівки в касі в сумі 80,00 грн.

При вирішенні справи слід встановити, чи потягнуло це порушення застосування до позивача штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням на підставі абзацу 2 статті 1 Указу № 436/95 - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи обставин, що мають значення для справи, не дослідив та постановив необґрунтовану ухвалу про залишення без змін постанови суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції, який діє у межах, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, що не дозволяють цьому суду встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, дійшов висновку про необхідність скасування ухвали суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для її розгляду та надати їм правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун