Справа № 350/333/15а,2а/350/25/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року Справа № 876/4367/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язання призначити таку пенсію із зниженням пенсійного віку на 10 років, покликаючись на те, що йому як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ) повинна бути призначена пенсія із зниженням пенсійного віку, однак відповідачем безпідставно відмолено йому у такому призначенні, чим порушено його конституційне право на отримання належної йому пенсії.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2015 року у справі №350/333/15-а заявлений позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПФ про відмову у призначенні позивачу пільгової пенсії. Зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 період по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.12.1986 по 23.03.1987. Зобов`язано УПФ призначити позивачу пенсії згідно ст.55 Закону №796-ХІІ починаючи з 03.09.2014. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по справі в сумі 500грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У поданій апеляційній скарзі вказує на те, що відсутні первинні документи, які підтверджують роботу позивача у зоні відчуження (зокрема період роботи та місце), а відтак така не підтверджується, а тому відсутні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач досяг потрібного віку та має відповідний стаж роботи у зоні відчуження, який підтверджується відповідними довідками, що дає йому право на пенсію із зниженням пенсійного віку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.6) та має право на пільги, встановлені Законом №796-ХІІ.

У вересні 2014 року позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення йому пенсії як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до вимог ст.55 Закону №796-ХІІ.

Однак, листом від 24.10.2014 №4838/03 (а.с.9), УПФ відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ з посиланням на те, що відсутні первинні документи які б підтвердили періоди фактичного перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно положень ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) (далі Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менш, ніж 5 календарних днів, - передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років.

В п.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок), встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, відповідно до п.7 вказаного Порядку, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, призначаючи пенсію на пільгових умовах, необхідно врахувати її вид та особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

Зокрема, особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення для підтвердження періоду роботи можна надавати документи, передбачені постановою КМУ від 20.01.1997 №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь в ліквідації аварії; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Позивачем надано військовий квиток і довідки з архіву про участь в ліквідації аварії.

Згідно військового квитка від 10.12.1982 серії НОМЕР_2 (а.с.8) ОСОБА_1 в період з 24.12.1986 по 02.06.1987 приймав участь в роботах із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та зокрема отримав дозу опромінення 12 БЕР.

Архівною довідкою Управління хімічних військ Прикарпатського війського округу від 18.03.1993 №24/8470 також підтверджується, що ОСОБА_2 в складі військової частини НОМЕР_3 (Зелений мис) виконував задачі із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження в період з 21.12.1986 по 04.06.1987, зокрема в Промисловій зоні ЧАЕС з 25.12.1986 по 23.03.1987 (а.с.26).

Також, апеляційним судом на надісланий ним запит було отримано архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 21.03.2016 №179/1/2727 (а.с.50), згідно якої по архівних документах військової частини НОМЕР_3 встановлено, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 24.12.1986 (наказ №138) по 02.06.1987 (наказ №127).

Вказані документи підтверджують факт роботи позивача у 1986 році більш ніж 5 днів у зоні відчуження.

Інших документів, які б більш детально відобразили участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження у 1986 році не збереглись.

Для повного та всебічного дослідження обставин справи, судом апеляційної інстанції було допитано ОСОБА_1 в якості свідка у відповідності до ст.65 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Своїми показами такий зазначив, що кожен день, разом із іншими особами виїздив на одному із трьох автобусів у зону відчуження для дезактивації землі, зокрема збирали землю та інші предмети для вивозу. Враховуючи, що він слюсар-сантехнік, також проводив демонтаж та різання труб та різних установок в промзоні.

Слід зазначити, що Чорнобильська зона складається з трьох частин: 30-кілометрова зона відчуження, з якої в обов`язковому порядку було відселено все населення, 10-кілометрова зона навколо станції і особлива зона промислова, навколо ЧАЕС, яка відноситься до найбільш забруднених територій.

Тобто, робота позивача у промисловій зоні ЧАЕС в період з 25.12.1986 (24.12.1986) по 31.12.1986, тобто більше 5 днів, дає йому право на пільги передбачені ст.55 Закону №796-ХІІ.

Крім цього, відповідно до «Концепції Чорнобильської Зони відчуження на території України» було проведено зонування території зони відчуження ЧАЕС за виробничим принципом з урахуванням видів діяльності в її різних частинах, нерівномірності забруднення, розміщення виробництв та елементів інфраструктур, у зв`язку із чим згідно доповіді Державної інспекції ядерного регулювання України про стан ядерної та радіаційної безпеки в Україні, Чорнобильська зона відчуження складається не лише із 30-кілометрової зони, до такої відноситься також так звані: осельна зона - частина міської території м.Чорнобиль, на якій розташовані гуртожитки, об`єкти громадського харчування і торгівлі, соціально-культурного та медико-санітарного призначення; зона спеціального режиму, яка охоплює територію вахтового селища Зелений Мис; відокремлені ділянки зони відчуження - території населених пунктів, жителі яких були евакуйовані.

Територією дислокації військової частини НОМЕР_3 , в якій ніс службу позивач був саме Зелений Мис (Страхолісся).

Додатково слід також вказати, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Тобто, основним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 2), видане на його ім`я, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону №796-ХІІ, підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Тому, на підставі наявних у справі доказів суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 надав достатньо документів для підтвердження факту перебування його не менш, ніж 5 календарних днів в зоні відчуження по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а тому такий має право на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами.

Положеннями ст.55 Закону №796-ХІІ, встановлено, що призначення та виплата пенсій, зокрема позивачу, здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.

В силу вимог ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, окрім випадку, коли зокрема звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, що тягне за собою призначення такої з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку особою, тобто з більш раннього строку.

Тому, апеляційний суд зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії за віком не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку, то така повинна бути йому призначена з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, тобто з 03.09.2014.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, ст.11 КАС передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Проте, як вбачається із оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції зобов`язав УПФ зарахувати позивачу періоди по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.12.1986 по 23.03.1987, що виходить за межі позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував необхідності такого виходу для повного захисту прав позивача.

Необхідно звернути увагу, що позивач просив призначити йому пенсію із зниженням пенсійного віку на 10 років згідно ст.55 Закону №796-ХІІ, підставою для чого є підтвердження факту перебування його не менш, ніж 5 календарних днів в зоні відчуження по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Такий факт, суд повинен був встановити у мотивувальній частині судового рішення без необхідності зарахування відповідних періодів, а відтак рішення у цій частині підлягає скасуванню.

Також, судом першої інстанції було стягнуто на користь позивача 500грн судових витрат.

З цього приводу, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.87 КАС, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 3 ч.3 ст.87 КАС встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать виграти на правову допомогу.

Частиною 3 ст.90 КАС передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.97 КАС, суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон) - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно до п.33 Правил адвокатської етики - єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтований за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару до уваги беруться такі фактори, як обсяг часу та роботи, які вимагаються для належного виконання доручення, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення для клієнта, роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт, особливі вимоги клієнта щодо строків виконання доручення, професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката, витрати адвоката, пов`язані з виконанням процесуальних дій у справі (копіювання документів, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів тощо).

Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення і вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку стосовно обставин кожного конкретного випадку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме договору про надання правової допомоги від 10.03.2015 (а.с.25), ордеру від цієї ж дати серії ІФ №021981 (а.с.24) за надання правової допомоги адвокатом не визначено суми сплати гонорару.

Ще до укладення договору про надання правової допомоги, позивачем було сплачено 500грн згідно квитанції від 11.02.2015 №006 адвокату Мельнику Б.М. за складання позовної заяви і ведення справи (а.с.20).

Відтак, враховуючи положення ст.1 Закону, та те, що неможливо визначити скільки саме часу адвокат був зайнятий наданням правової допомоги у судовому засіданні (акт непрацездатності комп`ютерної програми (а.с.29), а також сплату коштів до укладення договору, апеляційний суд приходить до висновку, що витрати у сумі 500грн не підлягають компенсації. При цьому, апеляційний суд враховує, що обсяг часу та роботи які затрачені адвокатом на подання позову згідно квитанції є не підтвердженими належними доказами, а їх роль в досягненні гіпотетичного результату є сумнівними, що виключає можливість оцінки таких з врахуванням ст.1 Закону та п.33 Правил адвокатської етики.

Згідно ст.71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відтак, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення в його користь витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що однак не призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову в частині зарахування періодів роботи та стягнення судових витрат скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову в позові.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2015 року в частині зарахування періодів роботи та стягнення судових витрат скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 18 квітня 2016 року.