Справа № 326/310/16-а
Суддя: Стріжакова Т. В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія Справа № 326/310/16-а. р.
Провадження № 2-а/326/18/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого Стріжакової Т.В.

при секретарі Бородай А.В.

за участю: представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Приморську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що він 10.08.2000 року був звільнений з посади голови Приморського районного суду у звязку з виходом у відставку. На посаді судді він працював з грудня 1970 року, тому має стаж роботи на цій посаді більше 29 років і на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів» йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на цій посаді судді.

Він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорозької області (далі-УПФУ) з проханням перерахунку йому довічного грошового утримання, але УПФУ повідомило, що згідно ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено перерахунок суддям щомісячного довічного грошового утримання у відставці в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим суддям. Також згідно з ЗУ від 02.03.2015 року №2013-VІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення та щомісячного довічного грошового утримання, в тому числі і по ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Вважає, що позиція УПФУ порушує його права, суперечить ст.22,126 Конституції України, рішенню Конституційного суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008 року, який зазначив, що рішення Конституційного суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтвердження з боку органів державної влади. Обовязок виконання рішення Конституційного суду України є вимогою ч.2 ст.150 Конституції України. Зміна існуючого порядку виплати щомісячного довічного грошового утримання суперечить Конституції України, оскільки видатки на утримання суддів, які передбачені у Державному бюджеті України, відповідно до ч. 2 ст.95 та ч.1 ст. 130 Конституції України повинні передбачити і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що безпосередньо стосується реалізації положення ч.1 ст.130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування суддів та створення належних умов для фінансування. Такі правові позиції висловлював Конституційний Суд України в рішеннях від 11.10.2005 року за № 8- рп-2005 (абзац 8 п.7 мотивувальної частини), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (абзац 4,5,6 п.п.3.3 п.3 мотивувальної частини).

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, їх незалежність і недоторканність гарантується Конституцією і законами України (ч.1ст.126 Основного Закону України). Гарантії незалежності суддів закріплені в ст.47 ЗУ „Про судоустрій і статус суддів, згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим порядком, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді (пункти 7,8).

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні особи та їх обєднання зобовязані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.5,6 ст.47 ЗУ „Про судоустрій і статус суддів ).

Згідно з ч.4 ст.47 ЗУ „Про судоустрій та статус суддів від 07.07. 2010 року незалежність суддів забезпечується в том числі, особливим порядком його призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення (п.1), правом на відставку (п.6). Такі правові позиції Конституційний Суд України висловив і у своєму рішенні від 03.06.2013року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Йому як судді у відставці призначалось та перераховувалось довічне грошове утримання згідно з діючими на той час ЗУ Про статус суддів від 15.12.1992 року (ст.43) та ЗУ від 07.07.2010 року Про судоустрій і статус суддів (ст. 138) та рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.202 року №5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року №8- рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 03.06.2013 року №3-рп/2013. Тому він має право на перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді згідно з довідкою ТУДСА в Запорізькій області від 10.02.2016 року №08-03/67 без обмеження максимальним розміром. У Рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац 6 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини).

Однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, тому Конституційний Суд України вважає, що положення 3 речення ч.5 ст.138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать ч.1 ст.126 Основного Закону України.

Всі рішення Конституційного Суду України мають вищу законодавчу силу прямої дії , вони не змінювались діють до цього часу, мають преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції, що надає йому правову основу для захисту своїх конституційних прав за цим позовом.

Зі змісту ст.43 ЗУ „Про статус суддів, яка була чинна на час звільнення його з посади судді у відставку, вбачається, що розмір довічного грошового утримання залежить від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Зі зміною у бік збільшення заробітної плати працюючого судді збільшується і розмір довічного грошового утримання і судді відставці.

Враховуючи розмір отриманого ним довічного грошового утримання, що він звільнений у відставку на підставі ст.43 ЗУ „Про статус суддів, яка не передбачає ніяких обмежень щодо максимального розміру довічного грошового утримання, а ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи від 08.07.2011 року зворотної сили в часі немає (про це вказано в самому Законі - п.2 розділ 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону), то перерахунок довічного грошового утримання йому повинен бути здійснений без обмежень максимальним розміром, визначеним вказаним Законом.

Просив: 1) визнати відмову УПФУ в перерахунку розміру довічного грошового утримання неправомірною; 2) зобовязати УПФУ здійснити йому перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці з 01.09.2015 року в розмірі 90 % згідно довідки про суддівську винагороду від 10.02.2016 року №08-03/67 з суми 23426 грн., з якої нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування без обмеження максимального розміру (а.с.2-4).

14.03.2016 року позивач подав заяву, в якій вказав, що на підставі ст.51 КАС України збільшує розмір позовних вимог, просить в доповнення пункту 2 позовних вимог - в разі підвищення суддівської винагороди працюючим суддям зобовязати УПФУ в Приморському районі робити йому перерахунок довічного грошового утримання згідно з довідками ТУ ДСА в Запорізькій області, які ним будуть надаватися (а.с.27).

14.04.2016 року позивач подав заяву, в якій просив прийняти уточнену позовну заяву (в новій редакції) та просив врахувати його заяву від 14.03.2016 року (про збільшення позовних вимог). Таким чином, позивач просить: 1) визнати відмову УПФУ в перерахунку розміру довічного грошового утримання неправомірною; 2) зобовязати УПФУ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання йому як судді у відставці з 01.09.2015 року в розмірі 90 % згідно з довідкою ТУ ДСА в Запорізькій області про суддівську винагороду від 10.02.2016 року №08-03/67 з суми 23426 грн., з якої нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування без обмеження максимального розміру; 3) в разі підвищення суддівської винагороди працюючим суддям зобовязати УПФУ в Приморському районі робити йому перерахунок довічного грошового утримання згідно з довідками ТУ ДСА в Запорізькій області, які ним будуть надаватися

Позивач ОСОБА_3, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у позові вказав про розгляд справи у його відсутність, також подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутність (а.с.26).

Представник відповідача ОСОБА_1 пояснила, що ч.1 ст.141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» передбачено виплату пенсії судді або довічного грошового утримання відповідно до вимог ст.37 ЗУ «Про державну службу», проте вказані норма не регулюють питання перерахунку пенсії або довічного грошового утримання суддям у відставці. Згідно з Постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в МЮУ 12.03.2008 року, затверджено порядок подання документів для призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Органами ПФУ здійснюється лише призначення та виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Проведення ними перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з урахуванням суддівської винагороди зазначено постановою не передбачено. ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» також не містить норми, які б врегульовували питання перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із суддівської винагороди.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений законодавством України. Частиною 5 розділу III Закону України від 02.03.2015 №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначались, у тому числі відповідно до законів України "Про державну службу","Про судоустрій і статус суддів". Відтак, з 01.06.2015 року органами ПФУ пенсії, щомісячне довічне грошове утримання, у тому числі відповідно до законів України "Про державну службу", " "Про судоустрій і статус суддів", не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року - не перераховуються. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснила, що вона підтримує усе вказане представником ОСОБА_1 та письмові заперечення, вимоги позивача безпідставні, не ґрунтуються на законодавстві України, просила у їх задоволені позивачу відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_3 працював на посаді судді з грудня 1970 року, тому має стаж роботи на цій посаді більше 29 років; 10.08.2000 року він звільнений з посади у звязку з виходом у відставку на підставі Постанови ВР України №1897-ІІІ від 13.07.2000 року (а.с.7,8); на підставі ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на цій посаді судді; має посвідчення судді у відставці №01009 (а.с.5).

На підставі наказів №1/77 та №1/78 від 02.08.2000 року управління юстиції в Запорізькій області зроблений розрахунок виплати 100% щомісячного грошового утримання головам Михайлівського та Приморського райсудів з 11.08.2000 року, їх розмір щомісячного утримання склав відповідно 662,18 грн. та 674,94 грн. (а.с.42).

У судовому засіданні оглянута пенсійна справа ОСОБА_3

Так, 17.01.2007 року ОСОБА_3 звернувся до УПФУ в Приморському районі з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.61). У розпорядженні УПФУ №99 від 19.02.2007 року вказано, що ОСОБА_3 має стаж судді 29 років 7 місяців, загальний стаж 33 роки 8 днів, призначене довічне грошове утримання в розмірі 90% від заробітку, що з 01.02.2007 року складає 3996, 72 грн. (а.с.60).

Згідно з довідкою огляду міжрайонної МСЕК м. Бердянська Запорізької області серії АД №154963 від 02.06.2011 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, первинно встановлено ІІ групу інвалідності, у звязку з загальним захворюванням, безстроково (а.с.6). Позивачу неодноразово здійснювався перерахунок довічного грошового утримання за наданими довідками у звязку з підвищенням оплати праці працюючого судді, з інших підстав (а.с.63-69).

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 24.04.2013 року визнано відмову УПФУ в Приморському районі в перерахунку розмірі довічного грошового утримання ОСОБА_3 неправомірною; зобовязано УПФУ в Приморському районі здійснити перерахунок та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.129 та ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 01.01.2013 року з урахуванням виплачених сум без обмежень максимальним розміром (а.с.38).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07.11.2013 року дана постанова залишена без змін (а.с.39-40).

Згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ТУ ДСА в Запорізькій області від 10.02.2016 року №08-03/67, виданою ОСОБА_3, його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає 26 182 грн., з яких: оклад 13 780 грн.; доплата за роботу на адміністративних посадах (10%) 1378 грн;. доплата за вислугу років (80%) 11 024 грн.; довідка видана на підставі особового рахунку працюючого на відповідній посаді судді за станом на 01.09.2015 року, згідно з ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування нараховується на суму 23 426 грн. (а.с.9).

При зверненні ОСОБА_3 до УПФУ в Приморському районі Запорізької області йому на заяву від 25.02.2016 року відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці з посиланням на те, що відповідно до ч.1 ст.141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» передбачено виплату пенсії судді або довічного грошового утримання відповідно до вимог ст. 37 ЗУ «Про державну службу», проте вказані норма не регулюють питання перерахунку пенсії або довічного грошового утримання суддям у відставці. Частиною 5 розділу III Закону України від 02.03.2015 №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначались, у тому числі відповідно до ЗУ"Про судоустрій і статус суддів" (а.с.10-11).

Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької область є юридичною особою, про що зазначено в Положенні про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районних у містах, а також у містах та районах, довідці з ЄДРПОУ, свідоцтві про державну реєстрацію (а.с.17-24).

Дані встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є правомірність дій відповідача щодо відмови у проведені позивачу як судді у відставці перерахунку щомiсячного довiчного грошового угримання у звязку зі зміною з 01.09.2015 року розміру грошового утримання суддi, який працює на відповідній посаді .

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, а саме: заробітної плати, пенсії, щомісячного довічного грошового утримання тощо, надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів

В рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_3 звiльнено з посади голови Приморського районного суду у звязку з поданням заяви про вiдставку, щомiсячне довiчне грошове утримання суддi у вiдставцi призначено вiдповiдно до чинного на той час ЗУ «Про статус суддiв».

Умови призначення і порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на момент призначення його позивачу встановлювались законом України «Про статус суддів» та Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року N 2863-ХП.

Пункт 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», зокрема, передбачав:

«Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання...».

Абзацом 3 пункту 1 зазначеної Постанови Верховної Ради України (в редакції до 01.01.2008 року) встановлено, що в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» абзац 3 п.1 зазначеної Постанови Верховної Ради України був виключений.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, положення п. 63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключений абзац 3 п.1 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів». У рішенні Конституційного Суду України, зокрема, зазначено, що виключення Законом абзацу 3 п.1 зазначеної Постанови Верховної Ради України та скасування на 2008 рік існуючого порядку призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям звужує зміст і обсяг права судді, яке він мав, та обмежує його конституційні гарантії незалежності. Тому в цій частині положення п. 63 розділу II Закону не узгоджується зі ст. 22, ч.1 ст.126 Конституції України.

Ухвалюючи Рішення від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, 01.12.2004 року № 19-рп/2004, 11.10.2005 року № 8-рп/2005, 22.05.2008 року № 10-рп/2008, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України, є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету СМ/Кес Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 року № (2010)12: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24.06.1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання'. Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст.22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Частина 1 статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими, вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст, спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя (п.1). Судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить закону, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини (п.5).

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а іі норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Таким чином, виходячи з норм ст.58 Конституції України та висновків, викладених у вказаних рішеннях Конституційного Суду України, слід дійти висновку, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, які були встановлені на день виходу позивача у відставку (тобто станом на 10.08.2000 року) не можуть бути обмежені або скасовані ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки на день виходу позивача у відставку (10.08.2000 р.) умови і порядок призначення, виплати та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були визначені статтею 43 Закону України «Про статус суддів» та Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», вимоги позивача стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 90% нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії ( щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України, в тому числі, «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, Законом України № 911- VIII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають тимчасове обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Посилання на Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року та на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо обмеження пенсійного забезпечення від 24.12.2015 року суперечить Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України та іншим законодавчим актам в частині, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, довічне грошове утримання суддям у відставці.

Таким чином матеріальні та соціальні гарантії позивача, як судді у відставці, які були встановлені на день його виходу у відставку, не можуть бути скасовані ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що відмова відповідача у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці у зв'язку із збільшенням заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді є протиправною.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, на підставі п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений при подачі позову від оплати судового збору, тому він судові витрати не поніс.

Керуючись ст.ст.19,22,55,58,64,92,126 Конституції України, Законами України: «Про статус суддів», «Про судоустрій і статус суддів», Рішеннями Конституційного Суду України від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, №20-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, ст.ст.2,8,9,10,69-71,79, 86,87,94, 98,99,100,102,104,105,158-163,185,186,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області ОСОБА_3 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці ОСОБА_3 з 01 вересня 2015 року в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду від 10.02.2016 року № 08-03/67 з суми 23 426 грн., з якої нараховується єдиний внесок на загально-обовязкове державне соціальне страхування, з урахуванням фактично виплачених сум, без обмеження мінімального розміру.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області при підвищенні працюючим суддям суддівської винагороди проводити судді у відставці ОСОБА_3 перерахунок довічного грошового утримання згідно з довідками територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду, які будуть ним надаватися.

Постанова постановлена в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 квітня 2016 року.

Постанова буде виготовлена в повному обсязі 18 квітня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.185-187 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: підпис ОСОБА_4

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

14.04.2016