Справа № 803/1039/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/264/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Лошак В.О.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.06.2013

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014

у справі № 803/1039/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрол-Гарант»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 07.06.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби від 27.02.2013 № повністю; від 27.02.2013 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 104 269,00 грн., в тому числі за основним платежем 104269,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Оскільки відмова в задоволенні частини позовних вимог, не оскаржується, відтак, суд касаційної інстанції, керуючись приписами ч.2 ст. 220 КАС України, переглядає судове рішення судів попередніх інстанцій в межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено планову виїзну документальну перевірку позивача ТОВ «Петрол-Гарант» з питань, що становлять предмет заперечення за період з 01.01.2010 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 20.02.2013 № 1178/22.1/36541339, в якому встановлено порушення позивачем вимог:

- п.135.5 ст.135 ПК України, внаслідок чого занижено показники задекларовані у рядку 03 ІД Декларації «Інші доходи» на загальну суму 5 437 583 грн., в тому числі за 4 квартал 2011 р. в сумі 5 374 369 грн. і за 1 квартал 2012 року в сумі 63 215 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ на загальну суму 186 001 грн., в т.ч. за січень 2011 року в сумі 16 404 грн., за лютий 2011 року в сумі 47 227 грн., за березень 2011 року в сумі 41 705 грн., за квітень 2011 року в сумі 37 030 грн., за травень 2011 року в сумі 43 635 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 27.02.2013 прийнято податкове повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 5469192 грн., в тому числі 5 437 584 грн. за основним платежем і 31 608 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 186 002 грн., в тому числі 186 001 грн. за основним платежем і 1 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту.

Аналогічне закріплене і в п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій було встановлено правомірність висновків податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 81 732,00 грн. за господарськими операціями з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 щодо виконання робіт по ремонту дорожнього покриття на АЗС, оскільки реальність виконання таких робіт не підтверджена належними доказами, у зв'язку з чим відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 27.02.2013 № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ на 81732,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 1 грн. при цьому, судові рішення в частині відмови позовних вимог ні позивачем, ні відповідачем не оскаржуються.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.02.2013 № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ на 104 269,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 104 269,00 грн.), у зв'язку із невідображенням зменшення залишку від'ємного значення за результатами попередньої перевірки податкового органу, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про його протиправність у цій частині, з врахуванням наступного.

У судовому порядку встановлено, що на підставі матеріалів перевірки, яка оформлена актом від 22.10.2012 № 5418/15-211/36541339, Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.11.2012 № , яким ТОВ «Петрол-Гарант» зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за серпень 2012 року на 5 655 177 грн., та яке було оскаржено в судовому порядку. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2012 у справі № 2а/0370/3889/12 за позовом ТОВ «Петрол-Гарант» до Луцької ОДПІ Волинської області ДПС про визнання нечинним (скасування) податкового повідомлення-рішення позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ Волинської області ДПС від 09.11.2012 №. У вказаній постанові суду зазначено, що висновки податкового органу про завищення розміру від'ємного значення суми ПДВ за серпень 2012 року ґрунтуються, в тому числі, на висновках акту позапланової виїзної перевірки № 442/23-99/36541339 від 07.12.2009.

Враховуючи, що позивачем оскаржено у судовому порядку податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ Волинської області ДПС від 09.11.2012 № , яке прийняте, в тому числі, за висновками акта позапланової виїзної перевірки № 442/23-99/36541339 від 07.12.2009 щодо неправильного визначення платником від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту в серпні 2009 року, вказане податкове повідомлення-рішення є неузгодженим в силу приписів пункту 56.18 статті 56 ПК України.

Отже, суди попередніх інстанцій зробили вірний висновок, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 27.02.2013 № безпідставно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ на 104269 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.02.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 5 469 192 грн., то суди обох інстанції зробили обґрунтований висновок про його протиправність та наявність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як вбачається з акта перевірки, висновки податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток ґрунтуються на тому, що позивачем зайво включено у Декларацію з податку на прибуток витрати в сумі вартості акцій на загальну суму 23662018,95 грн. по угодах із нерезидентом фірмою «Renalda Іnvestmens Limited» з придбання акцій емітента ПАТ «ФК «Ка-Сервіс» (договір купівлі-продажу цінних паперів № 1221-Б від 20.12.2011) та акцій емітента ПАТ «Ост-Інвест» (договір купівлі-продажу цінних паперів № 204-БВ від 22.03.2012), які на думку відповідача, є нікчемними, та витрати по брокерських та депозитарних послугах в сумі 5824,20 грн.

Згідно із пунктом 153.8 статті 153 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку веде відокремлений облік фінансових результатів операцій з цінними паперами в розрізі окремих видів цінних паперів. До складу витрат включається сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням. Пунктом 152.3 статті 152 ПК України визначено, що доходи і витрати нараховуються з моменту їх виникнення згідно з правилами, встановленими цим розділом, незалежно від дати надходження або сплати коштів, якщо інше не встановлено цим розділом.

Отже, судами вірно встановлено, що понесені позивачем у зв'язку із придбанням у нерезидента акцій ПАТ «ФК «Ка-Сервіс» в кількості 642033 шт. та ПАТ «Ост-Інвест» в кількості 1775 шт., правомірно відображені у податкових деклараціях з податку на прибуток.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

За наведених обставин, у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 5 469 192 грн., у зв'язку з чим судами правомірно скасовано спірне податкові повідомлення-рішення від 27.02.2013.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.06.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль