Справа № 814/2252/14
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2252/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додатну вартість, про добровільну відмову від отримання суми заниження, як бюджетного відшкодування ПДВ, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс» відмовити повністю.

Постановою від 09 жовтня 2014 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 квітня 2014 року № та №, від 28 травня 2014 року № та від 18 червня 2014 року №.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача стосовно того, що з наданих ТОВ «Юнітранс» до перевірки первинних документів неможливо встановити фактичне проведення операцій з надання ТОВ «Безпека-Захист» послуг з охорони майна. Складська площа №5, яка є предметом договору про надання послуг з охорони майна від 16.05.2013р., укладеного з ТОВ «Безпека-Захист», призначена для зберігання олійних культур, тоді як позивач не надав доказів на підтвердження факту зберігання зерна на складській площі, за умови якого виникає доцільність її охорони.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що ліцензія від 20.08.2010р. на право надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, видана ТОВ «Безпека-Захист», визнана недійсною наказом МВС від 02.06.2011р. №288 у зв'язку з її переоформленням.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував відомості, зафіксовані актом ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві від 12.09.2013р. №1120/26-55-22-07/36939840 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Безпека-Захист» () щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Камтур» () за період з 01.06.2013р. по 30.06.2013р.», яким встановлено, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Безпека-Захист» здійснюється поза межами правового поля, взаємовідносини між ТОВ «Безпека-Захист» та контрагентами є фіктивними правочинами, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами.

ТОВ «Юнітранс» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, та на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що у травні 2014 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Юнітранс» щодо правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів за січень 2014 року, результати якої оформлені актом від 07.04.2014р. №276/14-03-15-01/30333892.

У висновках акту перевірки зафіксовано порушення товариством п.200.1, п.200.3, п.200.4, п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2014 року на 3041 грн.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі вказаного акту перевірки, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- № від 17 квітня 2014 року про збільшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року на 3041 грн.;

- № від 17 квітня 2014 року про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ за січень 2014 року на 3041 грн.;

- № від 28 травня 2014 року про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2014 року на 3041 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1520,50 грн.;

- № від 18 червня 2014 року про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року на 3041 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 760 грн.

Надаючи правову оцінку цим податковим повідомленням-рішенням, суд першої інстанції встановив, що 16 травня 2013 року позивач уклав з ТОВ «Безпека-Захист» договір №47, за умовами якого останнє надавало позивачу послуги з охорони. Відповідач заперечує реальність цієї господарської операції позивача, при цьому такий висновок зроблений виключно на підставі того, що ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві не змогла провести зустрічну звірку ТОВ «Безпека-Захист», про що складений відповідний акт №1120/26-55-22-07/36939840 від 12.09.2013р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Безпека-Захист» () щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Камтур» () за період з 01.06.2013р. по 30.06.2013р.».

Суд першої інстанції такі висновки податкового органу визнав необґрунтованими та зазначив, що наявність серед постачальників ТОВ «Безпека-Захист» підприємств, які, на думку податкового органу, мають ознаки фіктивності, не має прямого впливу на оцінку господарських правовідносин позивача із ТОВ «Безпека-Захист», оскільки у випадку порушення податкового законодавства контрагентом позивача та/або його постачальниками, податкові зобов'язання можуть бути визначені виключно учасникам цих правовідносин, а протилежний висновок фактично означатиме, що позивач повинен нести відповідальність за дії платників податків, з якими він не має правовідносин і визначати свої податкові зобов'язання з огляду на висновки податкового органу щодо інших суб'єктів, які не є стороною договорів, що суперечить принципу індивідуальної відповідальності, закріпленому ст. 61 ч. 2 Конституції України.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Безпека-Захист» надавало позивачу послуги, а не постачало товари, а тому не прийняв до уваги посилання відповідача про фіктивність господарських операцій по ланцюгу постачання.

За висновками суду першої інстанції, акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Безпека-Захист», як доказ, не відповідає критерію допустимості, передбаченому с. 3 ст. 70 КАС України, а тому не може братись судом до уваги при вирішенні спору.

Суд першої інстанції врахував наявність у ТОВ «Безпека-Захист» ліцензії, виданої Міністерством внутрішніх справ України, на надання послуг з охорони та зазначив, що факт наявності у контрагента ліцензії означає, що орган ліцензування - МВС України, перевірив особу на відповідність Ліцензійним умовам, що спростовує доводи відповідача про відсутність у ТОВ «Безпека-Захист» передумов для надання охоронних послуг.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що положення акту перевірки від 07.04.2014р. №276/14-03-15-01/30333892 про порушення ТОВ «Юнітранс» п.200.1, п.200.3, п.200.4, п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України носять характер припущень, які нічим не підтверджені і не мотивовані, а тому спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі такого акту, є протиправними і підлягають скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення від 17 квітня 2014 року № та №, від 18 червня 2014 року №, які прийнято ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на підставі акту від 07.04.2014р. №276/14-03-15-01/30333892 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Юнітранс» (код за ) суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів за січень 2014 року». Також предметом спору є податкове повідомлення-рішення від 28 травня 2014 року №, прийняте на підставі акту ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 19.05.2014р. №385/14-03-15-01/30333892 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Юнітранс» (код за ) від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий, березень 2014 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий, березень 2014 року».

Актами перевірок від 07.04.2014р. №276/14-03-15-01/30333892 та від 19.05.2014р. №385/14-03-15-01/30333892 зафіксовано порушення ТОВ «Юнітранс» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4, п.200.6 ст.200, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивач зависив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 3041 грн. по взаєморозрахункам з ТОВ «Безпека-Захист», занизив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 3041 грн., зависив залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24 податкової декларації з ПДВ за січень 2014 року) на 3041 грн., зависив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2014 року на суму 3041 грн.

Як правильно встановив суд першої інстанції та це не спростовано апелянтом, єдиною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства є висновок ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про неможливість встановити фактичне проведення задекларованих ТОВ «Юнітранс» операцій з надання ТОВ «Безпека-Захист» послуг з охорони майна.

Апеляційний суд встановив, що актом перевірки не зафіксовано та апелянтом не зазначено будь-яких зауважень щодо документального підтвердження ТОВ «Юнітранс» господарських операцій з ТОВ «Безпека-Захист», зокрема, щодо наявності первинних документів, їх достатності та правильності оформлення.

Пороте, дійсність, реальність, платність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом підтверджені матеріалами справи, а саме:

- договором №47 від 16.05.2013р., укладеним між ТОВ «Юнітранс», як замовником, та ТОВ «Безпека-Захист», як виконавцем, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець приймає під цілодобову охорону об'єкт - відкрита складська площа №5 загальною площею 14413 кв.м., яка розташована на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/45. Вказаний договір підписано директорами підприємств, які мали повноваження на укладення угод, їх підписи завірені відповідними печатками підприємств (а.с.62-65);

- податковою накладною №32 від 30.06.2013р. щодо отримання послуг охорони за червень 2013 року на суму 18246 грн. (у тому числі ПДВ 3041 грн.) (а.с.66);

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000202 від 30.06.2013р. (а.с.67);

- рахунком-фактурою №СФ-0000202 від 03.06.2013р. (а.с.68);

- платіжним дорученням №35 від 03.07.2013р. на суму 18246 грн. (а.с.69).

Таким чином, ТОВ «Юнітранс» доведело дотримання ним всіх умов, передбачених ст.ст.198, 200, 201 Податкового кодексу України, на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні послуг у ТОВ «Безпека-Захист», до податкового кредиту: фактичності придбання послуги, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на підтвердження придбання послуги та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаних послуги в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Апелянт не спростував того, що в 2013 році, контрагент позивача ТОВ «Безпека-Захист» перебував на податковому обліку та був платником податку на додану вартість.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в договорі №47 від 16.05.2013р. зазначено, що ТОВ «Безпека-Захист» діє на підставі Ліцензії МВС України серії АВ №540382, тоді як зазначена ліцензія визнана недійсною наказом МВС від 02.06.2011р. №288 у зв'язку з її переоформленням. В підтвердження таких доводів апелянт надав відповідну довідку Департаменту громадської безпеки №10/9-6919 від 22.09.2014р. (а.с.123).

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не підтверджують того, що фактично ТОВ «Безпека-Захист» не надавало послуги охорони ТОВ «Юнітранс» за договором №47 від 16.05.2013р., оскільки на час укладення вказаного договору у контрагента позивача була чинна ліцензія з надання послуг з охорони власності і громадян від 02.06.2011р. серії АВ №582181 (а.с.99).

Помилкове зазначення в договорі №47 від 16.05.2013р. реквізитів старої ліцензії, яка була у наявності у ТОВ «Безпека-Захист» до її переоформлення, не свідчить про фіктивність такого договору чи про неможливість надання контрагентом позивача відповідних послуг.

Також, апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта про не підтвердження факту зберігання ТОВ «Юнітранс» зерна на складській площі, за умови якого виникає доцільність її охорони, оскільки позивач довів, що станом на червень 2013 року на відкритій складській площі №5 загальною площею 14413 кв.м., яка розташована на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/45, зберігалися труби, які, згідно пояснень позивача, використовувались при винесенні міського напірного колектору за межі складської площі, і які є складовими майбутнього виробничо-перевантажувального комплексу (а.с.96-98).

Апеляційний суд також вважає безпідставними посилання апелянта на відсутність контрагента позивача - ТОВ «Безпека-Захист» за місцезнаходженням та на відсутність у вказаного підприємства первинних документів по взаємовідносинах з контрагентами-покупцями, оскільки таку інформацію взято з акту ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12.09.2013р. №1120/26-55-22-07/36939840 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Безпека-Захист» () щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Камтур» () за період з 01.06.2013р. по 30.06.2013р.», без самостійної перевірки зазначених в ньому обставин і без жодного цьому документального підтвердження.

При цьому апеляційний суд зазначає, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може вважатися належним доказом допущення позивачем порушень, так як зазначений акт не є перевіркою, а викладені в ньому висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань у платника податків в залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому позивач не має права наполягати на отримані додаткової інформації відповідачем від його контрагента - постачальника товарів (робіт, послуг).

Апеляційний суд вважає, що позивач виконав всі зобов'язання за договором: отримав послуги та сплатив за них грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи; договір укладений позивачем з метою використання придбаних послуг у власній господарській діяльності. Зазначені обставини ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції податковим органом не спростовані.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковий орган не надав, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, не спростував. Якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету, або допустив інші порушення, то це тягне відповідальність саме для такого контрагента.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Юнітранс» та наявність підстав для їх задоволення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2016 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець