Справа № 803/1749/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа № 876/9212/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Носа С.П.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1,

відповідача у справі: Самчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2014р. у справі №803/1749/14

за позовом ОСОБА_3

до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області

про визнання незаконними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014р. позивач: ОСОБА_3 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.10.2013р., п.2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014р. щодо виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору, постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в ході примусового виконання виконавчого листа, виданого 18.07.2013р. Рівненським міським судом Рівненської області по справі №569/8300/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 5000000,00грн. державним виконавцем УДВС ГУЮ у Волинській області постановою від 02.08.2013р. відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до 09.08.2013р. для добровільного виконання рішення суду. 14.10.2013р. державним виконавцем УДВС ГУЮ у Волинській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 500000,00грн. 27.06.2014р. відповідно до заяви стягувача ОСОБА_4 від 03.06.2014р. державним виконавцем УДВС ГУЮ у Волинській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а пунктом 2 даної постанови виділено в окреме провадження постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору. Постановою державного виконавця УДВС ГУЮ у Волинській області від 01.07.2014р. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору. Оскаржувані постанови, які отримані ОСОБА_3 22.08.2014р., позивач вважає незаконними та просить їх скасувати, оскільки борг в розмірі 5000000,00грн. нею сплачений в добровільному порядку 06.08.2013р., що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_4 Всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" позивач не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження та фактично була позбавлена можливості подати заяву про добровільне виконання судового рішення.

За результатами розгляду справи Волинський окружний адміністративний суд у задоволені адміністративного позову відмовив повністю, оскільки, враховуючи відсутність у державного виконавця станом на 14.10.2013р. доказів виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000000,00грн. в строк, наданий для самостійного виконання постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2013р., державний виконавець діяв відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): ОСОБА_3 оскаржила її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що про виконавче провадження відкрите на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000000,00грн. їй не було нічого відомо. Апелянт стверджує, що зазначений борг оплатила ще 06.08.2013р. Як наслідок підстави стягувати виконавчий збір відсутні. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 11.04.2016р. з'явився представник апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1, який доводи, викладені в апеляційній скарзі та адміністративному позові, підтримав у повному обсязі, просив апеляційну скаргу задоволити, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2014р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити.

Представник відповідача у справі: Самчук О.П. проти доводів апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим на основі повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, постановою державного виконавця УДВС ГУЮ у Волинській області від 02.08.2013р. відкрито виконавче провадження №39106120 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області по справі №569/8300/13-ц від 14.06.2013р. про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 5000000,00грн. та надано боржнику строк до 09.08.2013р. для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку невиконанням в добровільному порядку рішення суду у встановлений строк, а саме до 09.08.2013р., державним виконавцем УДВС ГУЮ у Волинській області 14.10.2013р. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 500000,00грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.06.2014р. стягувачем ОСОБА_4 старшому державному виконавцю ВДВС ГУ юстиції у Волинській області Самчуку О.П. було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з досягнутим між ним та ОСОБА_3 порозуміння щодо розрахунків згідно договору позики від 18.06.2009р. та рішення Рівненського міського суду від 14.06.2013р. у справі №569/8300/13-ц. Відповідно до поданої заяви ОСОБА_4 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області від 27.06.2014р. закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 18.06.2009р. у сумі 5000000,00грн. Пунктом 2 зазначеної постанови постанову державного виконавця від 14.10.2013р. про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області від 01.07.2014р. відкрито виконавче провадження №43891306 по примусовому виконанню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Як передбачено частиною 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно із вимогами ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до положень статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі, якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Керуючись вимогами частини 1 та 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог частин 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із вимогами ст.31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегією суддів беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження зокрема вказується про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

У відповідності до норм ст.31 Закону України, така надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Оскільки, в матеріалах справи відсутні належні докази надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2013р. рекомендованим листом такі як квитанція з поштового відділення, а також відсутнє повідомлення про вручення, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, а державним виконавцем не дотримано вимог ст.31 щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу сторін, чим фактично порушено такі права боржника як: на добровільне виконання рішення суду в межах виконавчого провадження, на оскарження постанови в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. З огляду на вищенаведене, позивач не могла довести до відома державного виконавця про виконання рішення суду добровільно, оскільки не була повідомлена про наявне відкрите виконавче провадження та про встановлений строк на добровільне виконання.

Відтак, державним виконавцем неправомірно було винесено постанови про стягнення виконавчого збору від 14.10.2013р. та про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2014р., а оскаржувані постанови разом з п.2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014р. підлягають скасуванню.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом не було з'ясовано обставини, що мають значення для справи у повному обсязі, зокрема, щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу сторін в порядку, визначеному ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" та, як наслідок, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2014р. у справі №803/1749/14 за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання незаконними та скасування постанов, - задоволити.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2014р. у справі №803/1749/14, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя С.П. Нос

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2016р.