Справа № 2-а-11046/08/1570
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2010 р.Справа № 2-а-11046/08/1570

Категорія:3.4Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого-судді - Кравець О.О.,

суддів: Бойка А.В., Золотнікова О.С.,

за участю секретаря Могучева Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2009 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання виплатити разову грошову допомогу при звільненні та виплатити середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ГУ МВС України в Одеській області), Начальника ГУ МВС України в Одеській області, та після доповнення та уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними дії начальника ГУ МВС України в Одеській області щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, стягнути з ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача суму в розмірі 43 972,50 грн., в якості одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, крім того, стягнути з ГУ МВС України в Одеській області суму в розмірі 19 987,50 грн., - заборгованість за несвоєчасний розрахунок при звільнені.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2009 року позов було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області щодо не проведення позивачу виплати разової грошової допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№2262-ХІІ від 09.04.1992 року, починаючи з 19.05.2008 року; було зобовязано відповідача провести нарахування та виплатити позивачу разову грошову допомогу при звільнені, передбачену ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№2262-ХІІ від 09.04.1992 року за період часу з 01.08.1989 року по 04.01.1997 року та з 07.04.1998 року по 19.05.2008 року. В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період часу з 01.08.1989 року до 04.01.1997 року проходив службу у Збройних Силах України. Наказом ОІСВ №2 від 01.01.1997 року його було звільнено в запас за п.65 «в»(за станом здоров'я).

В подальшому, позивач з 07.04.1998 року проходив службу в ГУМВС України в Одеській області. Наказом ГУМВС № 260 о/с від 14.05.2008 року його було звільнено в запас за п.64 (б) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх сил України» (через хворобу).

За період календарної служби з дня останнього зарахування на службу в ОВС України з урахуванням періоду попередньої служби, а саме: з 07.04.1998 року по 14.05.2008 року, позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 9 993,75 грн..

20.03.2008 року позивач звернувся на ім'я Міністра МВС України з заявою, в якій згідно Постановлення Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На вказану заяву Головним управлінням МВС України в Одеській області була надіслана відповідь позивачу за №9/г-162/2 від 26.06.2008 року, відповідно до якої відповідач погодився виплатити грошову допомогу у розмірі 9 945,00 грн. за умови наявності коштів.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Реалізація цих прав громадянина проводиться органами державної влади, місцевого самоврядування, їхніми службовими та посадовими особами за умови наявності у громадянина передбачених законом прав на отримання відповідних виплат та забезпечення, а також за умови дотримання ним встановлених законодавством процедур отримання таких виплат та компенсацій.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262-ХІІ від 09.04.1992 року особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоровя чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахуванням періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

На час першого звільнення 04.01.1997 року зі складу ЗСУ в запас за п.65 «в»(за станом здоровя), він не набув право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки станом на час звільнення його вислуга дорівнювала - 7 років, 5 місяців та 3 дня і тому згідно положень п.п.«а, б»ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262-ХІІ від 09.04.1992 року правом на отримання пенсії за цим Законом користуються військовослужбовці, які мали на час звільнення вислугу не менш ніж 20 років та 15 років відповідно.

Згідно довідки архіву Штабу Південного оперативного командування ЗСУ від 11.02.2008 року позивач при звільненні зі ЗСУ у 1997 році не отримував суму разової грошової допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262-ХП від 09.04.1992 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач на час його першого звільнення зі ЗСУ не набув права на отримання вказаною разової грошової допомоги, то у відповідності ч. 6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262-ХП від 09.04.1992 року він повинен отримати її під час повторного звільнення з ОВС із урахуванням вислуги років в ЗСУ та й в ОВС України, і апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХП від 09.04.1992 року разова грошова допомога виплачується працівнику ОВС України під час його звільнення, тобто до дати закінчення процедури його звільнення та видання відповідного наказу по особовому складу.

Згідно запису у трудовій книжці позивача від був звільнений з ОВС України 19.05.2008 року на підставі наказу ГУ МВС України в Одеській області від 14.05.2008 року №260 о/с.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що не проведення позивачу виплати разової грошової допомоги відповідачем - ГУ МВС України в Одеській області з 19.05.2008 року є протиправною, тому відповідача необхідно зобовязати провести нарахування та виплатити разову грошову допомогу при звільненні за весь час проходження позивачем служби в ЗСУ та ОВС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивача відносно визнання протиправними дій начальника ГУ МВС України в Одеській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1, одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відносно позовної вимоги щодо стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати позивачу разової грошової допомоги, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що ця позовна вимога не підлягає задоволенню згідно ч.1 ст.162 КАС України, з огляду на те, що така міра відповідальності передбачена ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України, але ст. 18 Закону України «Про міліцію»зазначено, що порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством, а саме Положенням «Про порядок проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР», яким не передбачено проведення таких виплат. Таким чином, до проходження служби в ОВС України положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України застосовані бути не можуть, оскільки працівники ОВС не укладають трудові договори під час вступу на службу, що підтверджено п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановлені постанови правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що не має підстав для зміни чи скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2009 року, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 210, ст.211, ст. 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2009 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, або з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :

Судді: