Справа № П/811/2307/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2016 рокусправа № П/811/2307/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/2307/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про сплату недоїмки (боргу) від 02.06.2015 № Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 36 580,74 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської ОДПІ № від 02.06.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 3 324,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення спірних вимоги та рішення, оскільки задекларований позивачем чистий доход підтверджується належними документами, а отже застосування будь--яких донарахувань та штрафу є протиправним.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/2307/15 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано відсутністю обґрунтування відповідачем належними доказами висновків акту перевірки про те, що позивач до складу витрат віднесла залишки нереалізованого товару в сумі 86 200 грн. та вартість товару на суму 19 220 грн., придбання якого не підтверджене.

Не погодившись з постановою суду, Кіровоградською ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/2307/15, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник, на обґрунтування доводів апеляційної скарги наводить порушення, зафіксовані в акті перевірки позивача від 02.06.2015.

ФОП ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи про безпідставність визначення відповідачем суми недоїмки із сплати єдиного соціального внеску, і, відповідно, нарахуванні штрафних санкцій.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду від відповідача не надходило, підстави відсутності представників відповідача суду не повідомлені. В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить здійснити розгляд справи за відсутності позивача.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників сторін, не перешкоджає розгляду скарги, виходячи з приписів ст. 196 ч.4 КАС України.

Відповідно до матеріалів справи, підтверджується наступне: Кіровоградською ОДПІ проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 404/11-23-17-01/НОМЕР_2 від 02.06.2015 (т.1, а. с.9-37).

02.06.2015 на підставі даного акту перевірки Кіровоградською ОДПІ винесені:

- вимога про сплату недоїмки (боргу) № Ф-, в якій зазначено, що станом на 02.06.2015 у Підприємця існує заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 36580,74 грн., яка підлягає сплаті (т.1, а. с.7);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким за порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до Підприємця застосовано штрафні санкції на підставі п.3 ч.11 ст.25 вказаного Закону у сумі 3324,61 грн. (т.1, а. с.8).

ФОП ОСОБА_2, вважаючи зазначені вимогу і рішення відповідача неправомірними, звернулась до адміністративного суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Кіровоградської ОДПІ не підлягає задоволенню з таких підстав:

У відповідності до положень ч.ч 1-4 ст.25 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2464) рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів перевірки, спірні рішення відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийняті за порушення Підприємцем п.2 ст.7 Закону № 2464, внаслідок чого визначено до сплати єдиного внеску на загальну суму 36 580,74 грн., в тому числі за 2013 рік - 29 911,40 грн., за 2014 рік - 6 669,34 грн. (т.1, а. с.34).

З акту перевірки позивача від 02.06.2015 вбачається, що до вищенаведеного висновку податковий орган дійшов через порушення, допущені Підприємцем при формуванні валових витрат, які позивачем за висновком контролюючого органу завищено на суму 86 200 грн. за 2013 рік та 19220 грн. за 2014 рік, що, на думку відповідача, призвело до заниження податкового зобов'язання з єдиного внеску.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає безпідставними вищезазначені висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на наступне:

У п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Стаття 7 Закону № 2464 визначає базу нарахування єдиного внеску.

У п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч.11 ст.8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У п.177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Розділ ІІІ ПК України, в свою чергу, стосується податку на прибуток підприємств.

Отже, витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Так, за положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 розділу III ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

В акті перевірки від 02.06.2015 відповідачем зазначено, що згідно поданих декларацій про майновий стан та доходи середня націнка ФОП ОСОБА_2 становить: за 2013 рік - 21, 7%, а відповідно наданих на перевірку Підприємцем первинних документів (видаткових накладних на придбання товарів та фіскальних звітних чеків на реалізацію товару проведено вибірковим аналізом цін, обраховано середню торгівельну націнку по різних групах товарів) націнка в середньому становить в 2013 році - 32 %, тобто Підприємцем занижено націнку на 10,3 % (32%-21,7%), що свідчить про завищення суми витрат на 86 200 грн.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Як вбачається з вищенаведеного, відповідачем перевірка видаткових накладних на придбання товару, та фіскальних звітних чеків на реалізацію товару здійснена вибірковим, а не суцільним методом (т.1, а. с.20, 21 на зв.).

При цьому співставлення даних акту перевірки від 02.06.2015 з наданими позивачем первинними документами свідчить про невірність відображення податківцями у деяких випадках позицій товару та про невірність даних щодо ціни товару (як придбання, так і реалізації), що, з посиланням на приклади, було також встановлено судом першої інстанції і не спростовано відповідачем в апеляційній скарзі (т.1, а. с.45, 50-60).

За таких обставин, враховуючи невірність вказаних даних, а також відсутність суцільного методу отримання цих даних, висновки відповідача щодо середньої торгівельної націнки не можуть вважатись достовірними.

Отже, з огляду на обраний метод встановлення наявності порушення та недостовірність даних акту перевірки, колегія суддів вважає недоведеним відповідачем заниження позивачем у 2013 році націнки на 10,3 %, що, відповідно, свідчить про недоведеність завищення Підприємцем суми витрат на 86 200 грн.

Крім того, в акті перевірки від 02.06.2015 відповідачем зазначено, що згідно наданих на перевірку документів (книг обліку доходів та витрат, видаткових накладних, книг обліку розрахункових операцій, банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках, чеків, квитанцій) Підприємцем включено до складу витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 (стаття «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції») вартість придбаних товарів на суму 19220 грн. у наступних підприємств-контрагентів: ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» - на суму 16757,10 грн.; ТОВ «Логістик-Черкаси» - на суму 2036,80 грн.; ПАТ «Первомайський МК» на суму 57,70 грн.; ПАТ «Юрія» - на суму 79,50 грн.; ТОВ «Дісста» - на суму 288,90 грн. При цьому в порушення вимог п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.4 ст.177 ПК України придбання товару у цих підприємств-контрагентів не підтверджено жодним розрахунковим документом (т.1, а. с.21).

Такі висновки відповідача спростовуються наданими позивачем первинними документами (видатковими накладними, накладними, накладними на повернення товарів, фіскальними чеками, платіжними дорученнями, квитанціями), які свідчать про придбання Підприємцем товару у ТОВ "Українська дистрибуційна компанія", ТОВ "Логістик - Черкаси", ПАТ «Первомайський МК», ПАТ "Юрія" (т.1, а. с.61-79).

Щодо посилань відповідача на придбання товару у ТОВ «Дісста» на суму 288,90 грн., то матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про те, що у Книзі обліку доходів і витрат за 2014 рік сума витрат в розмірі 288,90 грн. на придбання товару у ТОВ "Дісста" відсутня, до витрат дана сума позивачем не включалась, оскільки жодного товару у даного підприємства Підприємцем не придбавалось (т.1, а. с.5, 180-242).

Таким чином, відповідачем не доведено, що позивачем в порушення вимог п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.4 ст.177 ПК України завищено валові витрати за 2014 рік на суму 19220 грн.

Отже, з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено висновок податкового органу про завищення Підприємцем валових витрат, безпідставним є донарахування позивачу податкового зобов'язання єдиного внеску за 2013-2014 р.р. у загальному розмірі 36 580,74 грн. згідно вимоги Кіровоградської ОДПІ про сплату недоїмки (боргу) від 02.06.2015 № Ф-, і, відповідно, застосування штрафних санкцій в розмірі 3 324,61 грн. згідно рішення Кіровоградської ОДПІ № від 02.06.2015.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, згідно п.4 ч.2 ст.187 КАС України в апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, наводячи в апеляційній скарзі витяг з акту перевірки позивача від 02.06.2015 щодо виявлених порушень, не визначає у чому саме полягає неправильність/неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції.

Тобто, скаржником не визначена неправомірність, безпідставність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/2307/15 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/2307/15 - залишити без змін.

Стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 2009,70 грн. (дві тисячі дев'ять гривень 70 копійок) за подання апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко