Справа № 461/12786/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/50700/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи - Львівське комунальне підприємство «Зелений Львів», Департамент містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_5, про визнання неправомірною бездіяльності,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулися до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради, треті особи - Львівське комунальне підприємство «Зелений Львів», Департамент містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_5, про визнання неправомірною бездіяльності, в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вилучення земель, які незаконно включені в межі Скнилівського парку у м. Львові.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вилучення земель, які незаконно включені в межі Скнилівського парку у м. Львові.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року апеляційну скаргу Львівської міської ради було задоволено. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2015 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилається на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року та залишити в силі постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2015 року.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2012 року № 1618 «Про погодження зовнішніх меж та передачу Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» земельних ділянок парку «Скнилівський» для збереження та використання» погоджено зовнішні межі земельних ділянок парку «Скнилівський» у м. Львові. Погоджено передати Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку «Скнилівський» за рахунок земель, що не надані у власність або користування за функцією використання - землі рекреаційного призначення:

- земельну ділянку 1 площею 38,4620 га, обмежену вул. Любінською - присадибними ділянками на вул.Чуваській та вул. Солом'янці - вул. Дагестанською - присадибними ділянками на вул.Чуваській - вул. І. Виговського - вул. Скнилівською - вул. Ряшівською - присадибними ділянками на вул. Люблінській;

- земельну ділянку 2 площею 4,5454 га, обмежену вул. Любінською - вул. Ряшівською - кооперативом багатоповерхових гаражів «Авіатор» - малим ПП «Вулкан» - державним підприємством «Міжнародний аеропорт Львів» - Приватними підприємствами «Атол» та «Галмодерн»;

- земельну ділянку 3 площею 0,6409 га, обмежену вул. Любінською - вул. Ряшівською;

- земельну ділянку 4 площею 0,2756 га, обмежену вул. Солом'янкою - вул. Чуваською - присадибними ділянками на вул. Чуваській.

Згідно ухвали Львівської міської ради від 23.02.2006 року № 3331, затверджено відповідно до погодження графічних матеріалів межі земельної ділянки парку «Скнилівський», обмеженої вулицями Любінською, І. Виговського, Скнилівською та Щирецькою, орієнтованою площею 58,0 га у межах фактичного землекористування.

29.04.2013 року позивачі звернулись до Львівської міської ради із заявою про те, що земельні ділянки, незаконно включені в межі парку, площею 0,10 га по вул. Чуваській, 54 у м. Львові знаходяться у спільній власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 На земельну ділянку виданий державний акт на право приватної власності на землю ЛВ №30804010 зареєстрований 04.12.1997 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 3-3 № 227. Згідно земельно - кадастрових даних, земельна ділянка площею 0,0394 га на вул. Чуварській, 54 у м. Львові знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 для обслуговування будинку. На земельну ділянку виданий державний акт на право постійного користування землею ІУ-ЛВ № 004810, зареєстрований 04.12.1997 року в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 4-3 за № 56. Згідно архівних даних - довідки державного архіву у Львівській області та довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», за родиною ОСОБА_5 рахується 1,16 га. У заяві позивачі просили дати згоду на вилучення земель площею 1,16 га з меж парку «Скнилівський».

Листом Львівської міської ради від 05.06.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 роз'яснено, що ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2012 року № 1618 «Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок парку «Скнилівський» для збереження та використання» погоджено зовнішні межі земельних ділянок парку «Скнилівський» загальною площею 43,9239 га та передано в постійне користування ЛКП «Зелений Львів» для збереження та використання, за функцією використання - землі рекреаційного призначення. Згідно із статтею 1 Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень. Крім того, зазначено, що згідно із пунктом 4 статті 78 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які були у власності осіб до 15.05.1992 року, не повертаються, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 використали право безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на вул. Чуваській, 54 згідно з нормами земельного законодавства.

Вважаючи, що відповідач безпідставно не виніс питання заявників на розгляд сесії Львівської міської ради, як це вимагається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивачі звернулися до суду з даним позовом про визнання неправомірною бездіяльності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі спір стосується не стільки правомірності рішення Львівської міської ради, яким погоджено зовнішні межі земельних ділянок парку «Скнилівський» у м. Львові та погоджено передати Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку «Скнилівський», скільки правомірності фактичного користування земельною ділянкою, оскільки позивачі вважає наявним у них такого права, та відсутнім у третьої особи.

З наведеного випливає, що спір, в основі якого лежить рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Львівська міська рада, змінити порядок та умови використання земельної ділянки, яка не була вільною і щодо якої стверджують, щомають (чи набули) право на користування її частиною, є спором про право, який у даному випадку вирішується за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Таким чином, даний спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальним судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду спорі ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Львівської міської Ради, треті особи - Львівське комунальне підприємство «Зелений Львів», Департамент містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_5, про визнання неправомірною бездіяльності - закрити.

Роз'яснити позивачам їх право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз