Справа № 813/792/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року № 813/792/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Сакалош В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бігун Н.Т.,

представника позивача - Томашівського О.Г.,

представників відповідача - Міщук І.О., Хомин Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» до Червоноградської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (далі - ПАТ «ЛЗЗБВ») звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, № прийнятих 21.12.2015р. відповідачем, Державною податковою інспекцією у м. Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області.

11 березня 2016 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, в судовому засіданні 14 квітня 2016 року, згідно ч. 3, ст. 160 КАС України, проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки у позивача є в наявності всі підтверджуючі документи пов'язані із здійсненням господарської діяльності, тому вимог чинного законодавства позивач не порушував.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

У зв'язку з проведеною реорганізацією відповідача, судом відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача правонаступником - Червоноградською об"єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області та роз'яснено, що усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для правонаступника в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні, суть яких зводиться до того, що позивачем не підтверджено фактичності здійснення господарських операцій із вказаними у акті перевірки контрагентами, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно і всебічно вивчив матеріали справи, об'єктивно оцінив подані докази у їх сукупності, та встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у м. Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області з 26.11.2015 по 02.12.2015 проведено позапланову невиїзну перевірку ПАТ «ЛЗЗБВ» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль при взаєморозрахунках зокрема з ПП «Проект-інвест» (код 39051162) за період з 01.01.14 по 31.10.15, про що 09.12.2015 р. складено акт №264/2200/22405526.

На підставі складеного за результатами перевірки акту, відповідачем 21.12.2015р. прийнято податкові повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобовґязання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій загалом в сумі 202181,25 грн. (в т.ч. 58578,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій), № про застосування штрафних санкцій в розмірі 510 грн., № про завищення суми від"ємного значення обґєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 477456,00 грн., № про визначення суми грошового зобов"язання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій загалом в сумі 292890,00 грн. (в т.ч. 58578,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем згідно викладених у акті перевірки висновків про порушення позивачем:

- п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2, ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України №2755/VI від 02.12.10 (із змінами та доповненнями) внаслідок чого занижено задекларовану суму доходів, що враховуються при визначенні обґєкта оподаткування всього на суму 970467,00 грн., завищено задекларовану суму витрат, що враховується при визначенні обґєкта оподаткування всього на суму 808723,00 грн. та заниження податку на прибуток всього на суму 234312,00 грн., в тому числі за звітний податковий період 2014рік;

- п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України №2755/VI від 02.12.10 (із змінами та доповненнями) внаслідок чого завищено задекларовану суму податкового кредиту всього на суму 161745,00 грн., в тому числі за серпень 2014 на суму 156245,00 грн., за грудень 20014р. на суму 5500,00 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 161745,00 грн.

Вказані порушення, згідно акту перевірки, полягають у тому, що господарські операції позивача з ПП «Проект-інвест» вважаються податковим органом безтоварними, а відтак позивачем безпідставно завищено валові витрати, знижено податок на прибуток та неправомірно сформовано податковий кредит.

До таких висновків, при проведенні перевірки позивача, відповідач дійшов використавши наявної в інформаційній системі "Податковий блок", підсистемі "Реєстрація ПП", "Вхідні та вихідні документи" стосовно юридичної особи ПП "Проект-інвест" проведено заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження. За результатами проведених заходів встановлено: відсутність юридичної особи за місцезнаходженням; фактичне місцезнаходження юридичної особи або адреса, за якою здійснюється зв'язок: не встановлено (повідомлення від 27.02.2015 №50/9/14-11 "Про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням", Додаток 24 до Порядку обліку платників податків і зборів). Проведено заходи щодо встановлення місцезнаходження в зв'язку зі зміною місцезнаходження ПП «Проект Інвест»: складено Акт від 02.02.2015р. №6/15/01-39051162; Бердянською ОДПІ ГУ ДФС направлено довідку від 20.02.2015 № 297 про встановлення місцезнаходження даного підприємства, в якій вказано, що за даною адресою платник не знаходиться. СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області проводиться досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, за попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України. Допитані в якості свідків засновники та службові особи вищевказаних підприємств, зокрема: ТОВ „Проект Інвест", ТОВ „ККМ-Схід" - ОСОБА_4, повідомили, що зареєстрували дані підприємства за винагороду, особисто жодної господарської діяльності не проводили, бухгалтерських, звітних та фінансових документів не готували та не виписували. В зв'язку з цим посадові особи ПП "Проект-інвест" не могли фактично здійснювати господарські операції ,оскільки підприємство зареєстровано на підставну особу - ОСОБА_4, яка не мала наміру здійснювати реєстрацію суб'єктів та вести підприємницьку (господарську) діяльність.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно із п.6.2 Порядку, виявлені порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, відображаються у гривнях у розрізі податків та зборів з розбивкою за роками та податковими періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

В акті перевірки вказано, що ПАТ "Червоноградський завод залізобетонних виробів" використовувало у своїй діяльності виробничі (торгівельні, складські) приміщення).

У зв'язку з виробничою необхідністю реконструкції трансформаторної підстанції позивачем придбано у ПП «Проект-інвест» щебінь, що підтверджується договором поставки щебню №20 від 01.08.2014р., видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, Карткою рахунку 631 по контрагенту ПП «Проект - інвест», банківськими виписками, платіжними дорученнями на 8-ми аркушах, сертифікатом відповідності UA1/044/0028242-11, сертифікатом №1770-БЕ від 21 жовтня 2013 року.

Протягом 2014 року ПП «Проект-інвест» перебував на обліку ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області; відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - місцезнаходження юридичної особи: 79038, Львівська область, м. Львів, Личаківський район, вул.Пасічна, 39/56, керівник ОСОБА_5. Згідно пояснень ОСОБА_5 наведених в акті перевірки, - він реєстрував ПП «Проект - інвест» особисто і протягом 2014 року здійснював керівництво підприємства. Вказане засвідчує підтвердження керівником ПП «Проект - інвест» здійснення господарських операцій, зокрема і щодо поставки щебню на ПАТ «ЛЗЗБВ».

У відповідності з п.44.3 ПК України, ПАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» забезпечено зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, крім того, всі необхідні документи запитувані в листі ДПІ у м. Червоноград №1141/10/13-13-22-2017 від 26.11.2015р., що стосувались лише питань взаєморозрахунків ПАТ «ЧЗЗБВ» з ПП «Проект-інвест» були надані.

Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р., обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених фактичних обставин справи, твердження відповідача щодо недоведеності господарських операцій позивача з ПП «Проект-інвест» з придбання товарів, якщо витрати на їх придбання підтверджені первинними документами, укладені позивачем правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними і немає інших відомостей, які б свідчили про завищення позивачем в цьому випадку валових витрат та податкового кредиту, є безпідставними.

Також у листі Державної податкової адміністрації України від 08.04.2008р. №3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою та третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За своїм змістом наведені норми Податкового кодексу України передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі, а для підтвердження включення витрат до складу валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними, як і немає інших відомостей, які б свідчили про завищення позивачем валових витрат.

Висновки акту перевірки щодо зайвого віднесення позивачем до складу валових витрат вартості придбаних товарів та робіт не ґрунтуються на нормах закону та не містять посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що б підтверджували наявність факту порушення податкового законодавства саме позивачем.

Згідно п.138.4 п.138 ст.138 ПК України, - витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З огляду на вказану норму, без аналізу реалізації товару отриманого у ПП «Проект - інвест» в контролюючого органу відсутні будь-які підстави для формування суми доходу від реалізованого товару, отриманого у ПП «Проект-інвест». Крім того, за відсутності документів на реалізацію вказаного товару, які листом в.о. начальника від 26.11.2015р. №1141/10/13-13-22-2017 і не вимагались, позивач не міг визначити чи включені дані суми до витрат саме у 2014році, адже необхідно було визначити собівартість реалізованої продукції в періоді їх виникнення.

Позивачем підтверджено наступну реалізацію товару придбаного у ПП «Проект Інвест» долученими до матеріалів справи звітами по випуску продукції і витрату матеріалів по формувальному цеху, договором поставки залізобетонних виробів №14-08/14 від 14.08.14р. з ТОВ «Центрекобуд», специфікацією №1 до договору, довіреностями на отримання товару, видатковими та товарно-транспортними накладними ПАТ «ЛЗЗБВ» на ТОВ «Центрекобуд» та ТОВ «Кіровоград-Рубіж».

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою п. 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Судом на підставі зібраних у справі доказів встановлено здійснення господарських операцій позивача з ПП «Проект-інвест»».

Відповідно до п.180.1. Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є:

1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також:

- особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.201.6 Податкового Кодексу України)).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

Податковим Кодексом України передбачено лише один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної.

Як встановлено судом та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, між позивачем та ПП «Проект-інвест» відбулися господарські операції, факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

Судом встановлено, що отримані позивачем від ПП «Проект-інвест» податкові накладні містять всі необхідні реквізити вказані у п.201.1 ст. 201 ПК України .

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду справи, зазначені факти встановлено не було та відповідачем не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення правочинів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули чинності зміни, внесені до ЦК України, зокрема, було викладено частину першу статті 203 у новій редакції та доповнено статтю 228 частиною третьою. На підставі частини 3 статті 228 ЦК України чи статті 207 Господарського кодексу України (далі ГК України) доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку.

Чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі №21-47а10.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з ч. 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Отже платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку правочинів позивача, а обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 як посадової особи ПП «Проект- інвест» не може судом братися до уваги як аргумент, оскільки господарські операції ПП «Проект- інвест» та ПАТ «ЛЗЗБВ» проводились в серпні 2014 року та 12 грудня 2014р. за керівництва ОСОБА_5

Більше того, судом з акту перевірки встановлено, що в період проведення господарських операцій в серпні та грудні 2014 року директором був ОСОБА_5, який в поясненнях наданих слідчому підтверджує факт реєстрації підприємства і проведення господарських операцій.

Директор ОСОБА_4 яка заперечує факт перереєстрації підприємства згідно даних витягу з державного реєстру підприємств, організацій і фізичних осіб підприємців є засновником, директором з 29 грудня 2014р., після періоду отримання позивачем у ПП «Проект Інвест» щебню. Відповідно реєстрація підприємства із злочинною метою об'єктивно не підтверджується.

Відтак висновки акту перевірки про відсутність господарських операцій позивача з ПП «Проект Інвест» не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 700,89 грн. (а.с.10), такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.12.2015р. про визначення суми грошового зобов"язання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій загалом в сумі 202181,25 грн. (в т.ч. 40436,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій)

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.12.2015р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 510 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.12.2015р. про завищення суми від"ємного значення обґєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 477456,00 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.12.2015р. про визначення суми грошового зобов"язання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій загалом в сумі 292890,00 грн. (в т.ч. 58578,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Червоноградської об"єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Публічного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (80100 вул. Львівська 36 м. Червоноград Львівська обл., ) судовий збір в сумі 14595 грн. (чотирнадцять тисяч п"ятсот дев"яносто п"ять) грн. 57 коп.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 18 квітня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.