Справа № 813/6086/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 876/244/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі №813/6086/15 за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

12.11.2015р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі-Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд), просила визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_3 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню коштів за договором № 011-13558-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США укладеним 13.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі-Банк) та ОСОБА_3; зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду; зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в Банку за рахунок Фонду; зобов'язати Фонд включити ОСОБА_3 до загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду України від 03.12.2015р. позов задоволено частково: зобов'язано Уповноважену особу включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду; зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в Банку за рахунок Фонду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Уповноваженої особи подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду України від 03.12.2015р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з метою дотримання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою створено комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк». Комісією встановлено, що кошти на рахунок відкритий на ім'я позивача надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави. Укладений Договір банківського вкладу (депозиту) містить умову, що зарахування Вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного рахунку або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку. Фактично кошти вносилися третіми особами, що є порушенням умов Договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк». Окрім того, на підтвердження факту внесення грошових коштів на депозитний рахунок позивач не надав належним чином оформлений документ банківської установи - платіжного доручення, який свідчить по те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору позивачем перераховані особисто з власного поточного рахунку. Таким чином, Уповноваженою особою вчинено належні відповідні дії, на виконання своїх повноважень, яка передбачені та відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що судом першої інстанції до уваги не було взято.

В судовому засіданні представник Уповноваженої особи апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2015р. між ОСОБА_3 (Вкладник) з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» (Банк) з іншої сторони, укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №011-13558-130215, відповідно до п.1.2 якого, сума вкладу складає 6300,00 (шість тисяч триста доларів США), вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у п. 1.6 цього Договору та по 18.02.2016 р. включно (а.с.7).

13.02.2015р. позивачем та Банком укладено Додаткову Угоду №1 до вказаного Договору, згідно з якою Сторони домовились викласти п.1.8 ст.1 Договору в наступній редакції: «Зарахування вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладеним» (а.с.8).

02.03.2015р. на підставі постанови Правління Національного банку України №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (а.с.60-61).

21.10.2015р. ОСОБА_3 подала до Уповноваженої особи заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Дельта Банк» (а.с.12).

03.11.2015р. позивачем через відділення АТ «Укерсімбанк» отримано 600,55 грн. відсотків за договором банківського вкладу та повідомлено про відсутність інформації щодо виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом розміщеним у банку у розмірі 6 300,00 доларів США.

04.11.2015р. ОСОБА_3 подано до Уповноваженої особи заяву, у якій зазначено, що вона не погоджується з розміром отриманих виплат, просить надати інформацію/пояснення щодо порядку отримання коштів за договором від 13.02.2015р. № 011-13558-130215 (а.с.13).

Однак, жодних відповідей на заяву позивач від Уповноваженої особи не отримала.

Вважаючи бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом протиправною, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. №2121-III (далі - Закон №2121-III) закріплено критерії віднесення банку до категорії проблемних та встановлено, що Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону №2121-III Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв'язку з здійсненням Банком ризикової діяльності Національним банком України винесено Постанову №692/БТ від 30.10.2014р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої Банку заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

03.11.2014р. Радою Директорів ПАТ «Дельта Банк» видано Наказ №2650 щодо стабілізації діяльності Банку, яким наказано запровадити з 04.11.2014р. та забезпечити виконання обмежень в діяльності, які аналогічні встановленим Постановою НБУ №692/БТ від 30.10.2014р. з визначенням відповідальних осіб.

Постановою Національного банку України від 02.03.2015р. №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.61-62).

Згідно з ч.2 ст.76 Закону №2121-III Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI (далі - Закон №4452-VI) встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 2 ст.26 Закону №4452-VI встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно з ч.6 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з пунктами 3-4 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. № 14, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як це передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Водночас, з аналізу викладених положень нормативно правових актів вбачається, що відшкодування коштів триває з моменту прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та завершується в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням виконавчої дирекцією Фонду №71 від 08.04.2015р. тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно (а.с.63).

Рішенням виконавчої дирекцією Фонду №147 від 03.08.2015р. строк здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015р. включно (а.с.64)

Постановою Національного банку України №664 від 02.10.2015р. відкликано банківську ліцензію АТ «Дельта Банк».

02.10.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно (а.с.65).

Згідно з ч.2 ст.38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст.38 Закону №4452-VI закріплено вичерпний перелік підстав за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Таким чином, законодавцем встановлено як обов'язок Уповноваженої особи у визначені строки скласти перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, так і обов'язок протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому право Уповноваженої особи перевіряти правочини на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання Наказу Уповноваженої особи №408 від 29.05.2015р. та рішення Виконавчої дирекції Фонду №174/15 від 27.07.2015р. Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів) що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатами роботи вказаної Комісії 15.09.2015р. складено Протокол засідання комісії, яким вирішено затвердити результати перевірки та якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік яких наведено в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною Протоколу, серед яких за №1216 договір, укладений між ОСОБА_3 та Банком (а.с.39-43).

Наказом Тимчасової адміністрації №813 від 16.09.2015р. у зв'язку з виявленням Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями Банку нікчемних правочинів, застосовано наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які скасовано Наказом Тимчасової адміністрації Банку від 22.09.2015р. №836 (а.с.44-52).

Отже, досліджуваний судом договір банківського вкладу за наслідками перевірки 15.09.2015р. був виявлений як нікчемний, проте наслідки нікчемності щодо нього не було застосовано, та, окрім того, 03.11.2015р. через відділення АТ «Укерсімбанк» виплачено позивачу 600,55 грн. відсотків за договором банківського вкладу.

Частиною 2 ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до Протоколу від 15.09.2015р. операції з перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладені (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в Банку, були здійснені в період дії Постанови НБУ №692/БТ від 30.10.2014р. Відповідно до зазначеної Постанови Банку заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. При цьому, як зазначено в Рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27.07.2015р.), керівників структурних підрозділів Банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій встановлених вказаною постановою лише 15.01.2015р., а отже факт надання переваги Банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015р. включно.

Комісією зроблено висновок, що укладання між Банком та фізичними особами після 16.01.2015р. договорів банківського вкладу, за яким здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами Банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання Банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.

Як вбачається із заперечень на адміністративний позов та апеляційної скарги, підставою для віднесення правочину, вчиненого від імені позивача, до категорії нікчемних є те, що сума грошових коштів на рахунку клієнтів - ініціаторів операцій на момент здійснення операцій перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної системи Банку, для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації Банку та реалізації його майна. Під час перевірки встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта - ОСОБА_6, що підтверджується випискою по угоді 011-13558-130215 від 13.02.2015р.(а.с.10-11).

Колегія суддів вважає вказані висновки безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.1062 ЦКУ на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Згідно з п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р № 492 (далі - Інструкція №492) кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від 20.03.2013р., встановлено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

Згідно з п.10.19 Інструкції № 492 на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента зараховуються: готівкова валюта внесена/переказана власником рахунку; валюта, перерахована з власного поточного або власного вкладного (депозитного) рахунку в іноземній валюті; валюта від здійснення уповноваженим банком за дорученням власника рахунку операцій з обміну валюти відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань торгівлі іноземною валютою та умов договору банківського вкладу; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011р. № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

На підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до Банку позивач надав Платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 13.02.2015р., відповідно до якого ОСОБА_6 переказав кошти з поточного рахунку в сумі 6 300 доларів на рахунок ОСОБА_3 - позивача у справі (а.с.9).

Враховуючи умови укладеної позивачем та Банком Додаткової угоди №1 від 13.02.2015р., на підставі комплексного аналізу законодавчих положень та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що зарахування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015р. №011-13558-130215 здійснено відповідно до умов вказаного Договору та Додаткової угоди №1, що не суперечить нормам чинного законодавства, а отримання гарантованої суми відшкодування кошів за вкладом у спірних правовідносинах є гарантією, яка прямо передбачена частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто є такою, що прямо встановлена законодавством.

При цьому, ч. 2 ст. 1058 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За своєю суттю, індивідуальні умови - це умови, які погоджені між банком та конкретним вкладником і відмінні від умов, застосованих до інших вкладників банку. Тобто особі (вкладнику) банк надав (при наявності певних обставин, про які відомо і вкладнику, і банку) фінансові привілеї, які не надав іншим вкладникам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладався договір банківського вкладу на звичайних умовах, що були передбачені Банком щодо процентних ставок за вкладом «Найкращий від Миколая», та відповідали умовами договору банківського вкладу відповідного виду, а тому покликання Уповноваженої особи на п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, як на підставу нікчемності правочину не відповідає фактичним обставинам.

Разом з тим, така підстава як: «можливість отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб», як це зазначено в Протоколі засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», не відносяться до переліку підстав, визначених у ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, за якими договір вкладу позивача можна вважати нікчемним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами не підтверджено, що укладення депозитного договору та внесення коштів на депозитний рахунок за своїми ознаками є нікчемним правочином з підстав, встановлених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, покликання Комісії при перевірці правочинів та Уповноваженої особи у письмових запереченнях і апеляційній скарзі на неправомірність дій працівників Банку при укладенні Договору №011-13558-130215 від 13.02.2015р. є необґрунтованими, оскільки відповідно до скрін шоту, долученого до матеріалів справи, Наказ №2650 від 03.11.2014р. направлено електронною поштою відповідальним особам 15.01.2015р., однак доказів на підтвердження належного ознайомлення працівників структурних підрозділів АТ «Дельта Банк» (зокрема ОСОБА_7, якою укладено спірний договір) з обмеженнями в діяльності, встановленими Наказом №2650 від 03.11.2014р., стороною відповідача не надано. Разом із тим такі обставини не можуть бути самостійною підставою для сумніву в добросовісності позивача як вкладника при виконанні умов договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦКУ якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ст.228 ЦКУ нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Судом апеляційної інстанції під час судового розгляду справи не встановлено, що вчинений позивачем правочин спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади або ж незаконне заволодіння ним.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключено судом.

Колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено існування відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015р. №011-1355-130215.

Також колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на не укладення Договору №011-13558-130215 з підстав невнесення позивачем в день укладення цього Договору коштів, з врахуванням наступного.

Відповідно до визначення ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладом, у тому числі, є кошти, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського рахунку. При цьому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Платіжного доручення від 13.02.2015р., виписці по угоді 011-13558-130215 від 13.02.2015р., розпорядчих документів Тимчасової адміністрації та Уповноваженої особи Фонду, 13.02.2015р. кошти в сумі 6 300 доларів США зараховано на депозитний рахунок позивача ОСОБА_6 з його поточного рахунку, що передбачено Додатковою угодою №1 від 13.02.2015р.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що зарахування вкладу за Договором банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015р. №011-1355-130215 не суперечить нормам чинного законодавства та внутрішнім документам банку, переваг перед іншими кредиторами Банку чи пільг для позивача судом не встановлено; дослідженими судом обставинами спростовується твердження відповідача щодо нікчемності укладеного між позивачем та банком правочину; не встановлено існування відповідного судового рішення про визнання недійсним вказаного договору банківського вкладу (депозиту); Уповноваженою особою не доведена наявність правових підстав для виключення позивача з переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду та зобов'язання Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в Банку за рахунок Фонду.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі №813/6086/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 14.04.2016р.