Справа № 640/2150/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р.Справа № 640/2150/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

10.02.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати незаконними дії відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова (далі по тексту - відповідач, УПФУ, пенсійний орган) по відмові у включенні до свого спеціального стажу, який надає право на пенсію за вислугу років відповідно по п. «е» ст. 53 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексу Закон № 1788-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), періодів праці: з 21.02.2002 року по 29.01.2003 року провізором у аптечному кіоску ТОВ «МФФ Гефест-М» та з 29.01.2003 року по 31.03.2011 року в провізором у аптечному пункту СПД-ФО ОСОБА_3 та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 175 від 16.10.2015 року; зобов'язати відповідач зарахувати зазначений стаж роботи до спеціального стажу та призначити пенсію за вислугу років з 08.10.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про хибність висновків пенсійного органу про те, що аптечні заклади в яких вона працювала провізором підлягають державній акредитації, оскільки фактом здійснення діяльності аптечним закладом є відповідний дозвіл на провадження діяльності - ліцензія, а проведення акредитації аптечних закладів є добровільним.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що рішення відповідача про відмову в призначені позивачці пенсії за вислугу років на умовах, встановлених п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, є обґрунтованим, оскільки до пенсійного органу не надати докази проходження державної атестації аптечного кіоски ТОВ «МФФ Гефест-М» та аптечного пункту СПД-ФО ОСОБА_3

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2016 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 08.10.2015 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», подала відповідний пакет документів (а.с. 165).

Згідно з протоколом № 4349 від 27.10.2015 року в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 166).

Прийняте рішення обґрунтоване відсутністю в трудовій книжці позивача даних про назву закладів, в яких вона працювала: з 21.02.2002 року по 29.01.2003 року провізором в ТОВ «МФФ Гефест-М» і з 29.01.2003 року по 31.03.2011 року у СПД-ФО ОСОБА_3 та ненаданням даних про проведення державної акредитації цих закладів (а.с. 5, рішення відділу з призначення пенсій УПФУ № 175 від 16.10.2015 року).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення при наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік) до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення аптечного закладу наведено в статті 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції, чинній до 13.06.2015 року; далі - Закон № 2801-ХІІ), згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

Відповідно до ч. 2 цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній до 24.11.2015 року), державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, до 13.06.2015 року аптечні заклади офіційно набували статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що до 13.06.2015 року до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптечних закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Як установлено судом, ОСОБА_1 до пенсійного органу не надані дані, які б свідчили про те, що аптечний заклад ТОВ «МФФ Гефест-М», у якому працювала позивач у період часу з 21.02.2002 року по 29.01.2003 року, та аптечний заклад СПД-ФО ОСОБА_3, якому позивач працювала з 29.01.2003 року по 31.03.2011 року, проходили державну акредитацію.

Таким чином, робота в цих закладах не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. Отже, суд у справі, що розглядається, правильно застосував норми матеріального права.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

В силу ст. 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн (сплачена по квитанції № 0.0.502649597.1 від 10.02.2016 року) та в розмірі 606,32 грн (сплачена по квитанції № 0.0.525922995.1 від 23.03.2016 року, а.с. 78), зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виплавити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Колегія суддів вважає, що визначена судом дата, з якої акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах, є наслідком описки, яку суд не позбавлений можливості усунути в порядку, передбаченому ст. 169 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Ю.М. Філатов

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 квітня 2016 року.