Справа № 809/3850/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. м. Київ К/800/43744/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

секретаря судового засідання Горбатюка В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Бабій Т.С., Зайцева О.В., Лаврука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області (далі - ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області), Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області), про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, просив: визнати незаконними дій відповідачів щодо безпідставного звільнення з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 20 жовтня 2014 року №955-о «Про звільнення ОСОБА_2.»; поновити на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та зобов'язати відповідачів запропонувати відповідно до вимог статті 42-1 КЗпП України укладення трудового договору на аналогічну посаду в ГУ ДФС України в Івано-Франківській області; стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 103619 грн 44 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що з 4 червня 2013 року ОСОБА_2 працював на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області.

1 вересня 2014 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади з 3 листопада 2014 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами структури та штатної чисельності ГУ Міндоходів в Івано-Франській області (скорочення чисельності перших заступників начальника Головного управлівння). Також, ОСОБА_2 запропоновано вакантні посади, а саме: начальника Коломийської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Городенківському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; заступника начальника відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного спеціаліста відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, на час відсутності основного працівника ОСОБА_6 Позивач відмовився від запропонованих посад.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся з заявою, в якій просив скоротити термін попередження про наступне вивільнення та звільнити його із займаної посади з 20 жовтня 2014 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.

20 жовтня 2014 року позивачу запропоновані ті самі посади, що були запропоновані під час попередження про наступне вивільнення 1 вересня 2014 року. Позивач відмовився від запропонованих посад.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 20 жовтня 2014 року №955-о ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області у зв'язку зі зміною структури, штатного розпису та скорочення штатної чисельності на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачами доведено існування правових підстав для звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та наявність змін в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників та, що не допущено порушень відповідачами вимог закону під час звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Оночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (частини третьої статті 36 КЗпП України) в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Наказом Державної фіскальної служби України від 22 серпня 2014 року №73 «Про внесення змін до наказу Міндоходів від 11 грудня 2013 року №790» затверджено зміни до кількості перших заступників, заступників начальників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, м.м.Києві та Севастополі, Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, затвердженої наказом Міндоходів від 11 грудня 2013 року № 790 «Про затвердження типових структур територіальних органів Міндоходів». Зокрема, по ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області посада першого заступника начальника виведена зі структури керівництва ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області.

Суди попередніх інстанцій вказують, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, та, що звільнення позивача не пов'язане з ліквідацією чи реорганізацією ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та створенням ГУ Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області.

Проте, у позовній заяві ОСОБА_2 посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» відповідно до якої вирішено реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Крім того, відповідно, наявного в матеріалах справи наказу Державної фіскальної служби України від 12 вересня 2014 року №129, затверджено типову структуру головних управлінь ДФС в областях та кількість перших заступників, заступників начальників головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, наказом Міністерства доходів і зборів України від 15 вересня 2014 року №10, встановлено розпочати реорганізацію головних управлінь Міндоходів в окремих областях, наказом Державної фіскальної служби України від 26 вересня 2014 року №144, затверджено зміни до чисельності працівників головних управлінь ДФС в областях, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 6 жовтня 2014 року №7, розпочато діяльність ГУ ДФС в Івано-Франківській області. Також, у матеріалах справи наявні структура ГУ ДФС в Івано-Франківській області, затверджений головою ДФС України 26 вересня 2014 року та штатний розпис на 2014 рік ГУ ДФС в Івано-Франківській області, затверджений головою ДФС України 1 жовтня 2014 року, відповідно до якого передбачено дві посади першого заступника начальника.

Дані обставини не було досліджено та надано оцінки судами попередніх інстанцій, що має істотне значення для вирішення спору.

Крім того, судами не досліджено та не надано оцінки твердженням відповідача щодо добровільної згоди ОСОБА_2 на наступне вивільнення з займаної посади на підставі його заяви від 15 жовтня 2014 року, у якій він просив скоротити термін попередження про наступне вивільнення та звільнити з займаної посади з 20 жовтня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський(

доповідача)

Судді В.І. Ємельянова

О.П.Стародуб