Справа № 206/1067/16-а
Суддя: Зайченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/1067/16-а
Провадження № 2-а/206/25/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2016 р.

Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Зайченко С.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 8 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпропетровську старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності-, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення Серія ПС2№745884 від 14.02.2016 року, якою було притягнуто його до адміністративної відповідальності за порушення ч 2 ст.122 КУпАП України, мотивуючи тим, що вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, оскільки під час перестроювання на зустрічну смугу для випередження автомобіля не подав світловим показником поворот відповідного напрямку. Інспектор поліції ОСОБА_2 не надав відповідної оцінки його показанням та показанням свідка, який був з ним в автомобілі та виніс оскаржувану постанову не зазначивши жодного доказу на підтвердження своєї позиції.

Позивач та його представник у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зокрема позивач зазначив, що 14 лютого 2016 року він рухався по дорозі, а в метрах тридцяти перед ним їхав автомобіль поліцейських. Дорожнє покриття було погане, дорожніх розміток не мало, тому він не створюючи ніяких перешкод та аварійних ситуацій виїхав на зустрічну смугу та опередив автомобіль поліцейських. Після чого його зупинили працівники поліції та склали адміністративний протокол за порушення п.9.2(б) Правил дорожнього руху України. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. В подальшому в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач в попередньому судовому засіданні позов не визнав та зокрема зазначив, що 14 лютого 2016 року під час патрулювання був зупинений автомобіль, яким керував відповідач за порушення вимог п.9.2(б) Правил дорожнього руху України, а саме водій ОСОБА_1 при перестроюванні не подав сигнал покажчика повороту, чим створив загрозу іншим учасникам руху. За дане правопорушення до відповідача було застосоване адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн. В подальшому в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Тому суд, відповідно до ч 6 ст.128 КАС України розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2016 року інспектором 8 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпропетровську старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було складено постанову Серія ПС2 №745884 у справі про адміністративне правопорушення, згідно якої 14 лютого 2016 року о 17-30 годині в м. Дніпропетровськ по вул. Каширській водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем BMW-Х5, номерний знак НОМЕР_1 здійснюючи перестроювання не подав сигнал покажчика повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. За дане правопорушення до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

У вищезазначеній постанові в графі «копію постанови мною отримано» позивач зазначив, що «з постановою не згоден, були дані пояснення його та свідка ОСОБА_3».

Згідно зі ст. 122 ч.2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

В письмових поясненнях, наданих позивачем на час складання постанови про адміністративне правопорушення, зазначено, що він рухався по вул. Каширській в бік свого будинку; поперед себе на відстані 30 м побачив поліцейський автомобіль та почав його випереджувати не створюючи аварійної ситуації. Випередивши поліцейський автомобіль почув у гучномовець прохання зупинити свій автомобіль. Він зупинився на прохання працівників поліції. Підійшовши до нього поліцейський звинуватив його в порушенні Правил дорожнього руху. Правил дорожнього руху він не порушував і виконав маневр випередження, а не обгін, в чому звинувачують його працівники поліції (а.с.12).

В письмових поясненнях свідка ОСОБА_3, наданих на час складання постанови про адміністративне правопорушення, викладені аналогічні пояснення, поясненням позивача ОСОБА_1 (а.с.13).

Таким чином, як у вищезазначених поясненнях позивача так і показах даних ним у попередньому судовому засіданні останній зазначав, що здійснив випередження автомобіля поліцейських, який їхав попереду нього на відстані близько 30 метрів.

Відповідно п.1.10 Правил дорожнього руху України випередження це рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Тому, маневр, який був вчинений позивачем ніяк не може бути випередженням, оскільки його автомобіль та автомобіль поліцейських не рухались поряд по суміжній смузі, а навпаки автомобіль поліцейських їхав попереду автомобіля позивача, що і підтвердили сторони в попередньому судовому засіданні.

Окрім того, позивач плутається в обставинах подій 14 лютого 2016 року, які передували складанню постанови про адміністративне правопорушення, оскільки звертаючись до суду з дійсним позовом він вже зазначив, що перестроювався на зустрічну смугу для випередження поліцейського автомобіля та подав світловим покажчиком поворот відповідного напрямку. В первинних показах викладених в його письмових поясненнях на момент складання постанови про адміністративне правопорушення, він нічого не зазначав про перестроювання на зустрічну смугу та подання світловим покажчиком повороту, а навпаки заперечував факт перестроювання, обгіну, а наполягав на тому, що ним було вчинено випередження, яке відповідно до вимог Правил дорожнього руху і не потребує світлового покажчика повороту. У всіх своїх поясненнях позивач зазначав, що здійснював випередження автомобіля поліцейських, тоді виникає питання навіщо він виїздив на зустрічну смугу та подавав світловий покажчик повороту, оскільки такий маневр відповідно до вимог п.1.10 Правил дорожнього руху УКраїни не потребує таких дій.

Відповідно п.9.2.(б) Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Доводи позивача, що він перед перестроюванням подав світловий покажчик повороту, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач постійно змінював свою позицію стовно обставин правопорушення, а відповідачем були надані в попередньому судовому засіданні чіткі та послідовні покази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, які узгоджуються з обставинами викладеними в постанові про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Окрім того, дії позивача, які виразилися у не поданні світлового покажчика повороту перед перестроюванням загрожували безпеці руху та могли привесті до аварійної ситуації на дорозі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. В даному випадку, з огляду на дії позивача в момент вчинення вказаного правопорушення, вона усвідомлювала протиправний характер своїх дій.

Як зазначено ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесені постанови, дії відповідача відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що помякшують і обтяжують його відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач мав в наявності докази винності позивача, в той час як доказів невинуватості при розгляді справи не було, а отже у відповідача були всі підстави для визнання позивача винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства , в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч.3 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом.

З огляду на предмет позову, суд вважає, що будь-яких прав позивача на день розгляду справи в суді суб'єктом владних повноважень відповідачем по справі не порушено, відповідач діяв в межах повноважень та на підставі закону.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в їх задоволенні, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.158-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Зайченко