Справа № 516/351/14-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 516/351/14-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Мислива Л.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області на постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, інваліду другої групи, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області подало апеляційну скаргу на постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження по справі.

Постановою від 06 жовтня 2014 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, Теплодарський міський суд Одеської області частково задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1; визнав протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області щодо відмови у виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат; зобов'язав управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області провести перерахунок та виплату в повному обсязі позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених за цей час виплат.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають компенсаційний характер та виплачуються у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати. При цьому законами про державний бюджет України на відповідний рік Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законів визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

За таких обставин, з посиланням на приписи ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 87 Бюджетного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р., рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії, та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», апелянт вважає правомірними свої дії щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі 120 гривень, відповідно до Постанови КМУ № 562 від 12 липня 2005 року.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорія, що підтверджено посвідченням Серії НОМЕР_1 від 28.10.2008р., вкладкою до посвідчення НОМЕР_2 від 28.10.2008р., довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ №073516.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 28.08.2008р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, позивач змінила свої прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

18 серпня 2014 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про проведення перерахунку та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розміні встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд першої інстанції встановив, що відмовляючи у проведені перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, відповідач послався на те, що відповідна допомога виплачена позивачу в розмірі встановленому Постановою КМУ № 567 від 12.07.2005 р., що відповідає приписам як Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» так і ст. 23 Бюджетного кодексу України.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до виписки з рахунку ПАТ «Ощадбанк» від 03.10.2014р. позивачу зараховано 120 грн. 26.03.2014р., яка є виплатою щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, що не заперечується сторонами по справі.

З посиланням на положення ст. 8 та ст. 22 Конституції України, ч. 4 та ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, з посиланням на ч. 4 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції встановив протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, оскільки фактично зазначена допомога виплачена 26 березня 2014 року в розмірі 120 гривень, а мала бути виплачена в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при встановленому розмірі мінімальної заробітної плати - 1 218 грн., відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

При цьому суд першої інстанції зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин - 26 березня 2014 року (на дату виплати щорічної допомоги на оздоровлення) Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не містив положення, яким Кабінету Міністрів України були надані повноваження застосовувати норми і положення, зокрема ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції врахував Рішення Конституційного Суду України, який своїм рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 та з посиланням на ч. 2 ст. 11, ст.ст. 21, 105, 162 КАС України дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та обрати такий спосіб відновлення порушених прав позивача, як зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) (а.с. 12), є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 4), є інвалідом другої групи (а.с. 5) за захворюванням пов'язаним з перебуванням в зоні аварії на ЧАЕС.

Сторонами по справі не оспорюється право ОСОБА_1 на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Предметом спору є розмір щорічної допомоги на оздоровлення, яка виплачена у 2014 році.

Апеляційний суд встановив, матеріалами справи підтверджено та сторонами у справі не оспорюється те, що ОСОБА_1 отримала 26 березня 2014 року щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

На час здійснення нарахування, 26 березня 2014 року, абзацом 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 2 групи, в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в новій редакції (закон № 107-VI від 28.12.2007 р.), яка передбачала виплату щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених КМУ. Проте ці зміни були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008

У 2014 році приписи частини 3 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах, як зокрема, інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат, були чинними та їх дія не була зупинена на час виплати позивачу цієї допомоги - 26 березня 2014 року.

З 16 серпня 2014 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 6-7 якого, встановлено, що норми і положення, в тому числі і ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не містить положень щодо його зворотної дії у часі.

Обмеження щодо здійснення виплат, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку та розмірах, встановлених КМУ, які встановлені Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. № 5515-VI, діяли у часі лише у 2013 році.

Таким чином, в період з 01 січня по 16 серпня 2014 року щорічна допомога на оздоровлення повинна була виплачується інвалідам II групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на те, що виплата позивачу 26 березня 2014 року щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до приписів Постанови КМУ № 562 від 12 липня 2005 року в розмірі 120 грн. (а.с. 8) відповідає вимога діючого законодавства.

Положення Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року, суперечать ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону.

Також помилковими є посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд зазначає, що Постанова КМУ № 562 від 12 липня 2005 року не була прийнята на виконання Кабінетом Міністрів України делегованих законом повноважень щодо регулювання порядку та розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення, право на отримання якої та розмір якої встановлений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 71 якого прямо встановлює заборону призупинення дії положень цього закону іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 8, 19, 22 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, ч. 10 ст. 183-2, ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 197, п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ч. 2 ст. 211, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець