Справа № 22-а-18117/11
Суддя: Верланов С. М.
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Приходька К.П.,

суддів - Верланова С.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгорордського районного суду Київської області від 07 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці тасоціального захисту населення Вищгородської районної державної адміністрації про стягнення суми одноразової компенсації сімям, які втратили годувальника, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області про стягнення одноразової компенсації сім»ям, які втратили годувальника, смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою та просила зобов»язати відповідача виплатити на її користь 31500 грн. одноразової компенсації.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2009 року позовні вимоги задоволено. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області виплатити позивачці. одноразову компенсацію у зв»язку з втратою годувальника відповідно до вимог абз.6 ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 31500 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність постанови суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який помер 12 серпня 2008 року. Причина смерті захворювання, повязане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Чоловік позивачки був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть якого була повязана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та який належав до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_2 на день смерті дійсно був зареєстрований та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка знаходилась на утриманні чоловіка.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на отримання одноразової компенсації сімєю, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть повязана з Чорнобильською катастрофою, не повязується законодавцем з непрацездатністю членів сімї померлого годувальника, які були на його утриманні. А єдиною умовою для виплати одноразової компенсації сімєю, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є зв'язок смерті з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплата одноразової компенсації сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, встановлена у розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Виплата проводиться із розрахунку мінімальної заробітної плати на день смерті годувальника.

Наявність такого права у позивачки є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 6, 7 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплати зазначені в цій статті, проводяться протягом 1 місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

На момент смерті ОСОБА_3 розмір мінімальної заробітньої становив 525 грн.

Крім того, ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Судом першої інстанції в резолютивні частині постанови не вказано про зобовязання відповідача здійснити виплату одноразової компенсації сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, позивачка має право на отримання одноразової компенсації у звязку з втратою годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розмірів, встановлених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати одноразової компенсації сім»ям, які втратили годувальника, смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і здійснити позивачці відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань провів не в повному обсязі, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на постанову КМУ від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобилиьської катастрофи» для повної реалізації програми з доплат одноразової компенсації сім»ям, які втратили годувальника, смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою, обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області 07 вересня 2009 року залишити без змін.

Копію рішення суду апеляційної інстанції надіслати особам, які беруть участь у справі, протягом Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді