Справа № 26/25207/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією,ліквідаторів) про визнання протиправним та скасування наказу, подання та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.10.2015 р. № 1953/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2», зобов'язано Міністерство юстиції України внести відомості до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 13.10.2015 р. № 1953/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судові витрати в сумі 974,40 присуджено на користь ОСОБА_2 за рахунок асигнувань Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ухвалою господарського суду Херсонської області від 24.07.2012 у справі № 5/31-Б-09 введено процедуру санації ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Постановою господарського суду Херсонської області від 04.03.2013 у справі №5/31-Б-09 ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» визнано банкрутом, введена ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2013 у справі №5/31-Б-09 ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

Повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_3 здійснював на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 26.03.2013 №644.

У період з 26.06.2015 по 30.06.2015 головним спеціалістом відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ілліним О.М. проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3, предметом якої стало дотримання арбітражним керуючим ОСОБА_3 вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з питань: передачі бухгалтерської та іншої документації банкрута ліквідатору ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» ОСОБА_4; інші питання, порушені у зверненні арбітражного керуючого ОСОБА_4 від 22.01.2015 р. № 04-536.

За результатами проведеної вказаної перевірки 30.06.2015 року за №59-А складено відповідну довідку, а 09.07.2015 за №59-А - акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого, в яких зроблено висновок про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_3 вимог ч. 1 ст. 20 та ч. 6 ст. 3-1 Закону №784-XIV у частині продажу в процедурі санації частини майна боржника без затвердження плану санації.

30.07.2015 р. Департаментом з питань банкрутства Міністерства юстиції України винесено подання №512 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення.

04.09.2015 р. відбулося засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), на якому розглянуто вищезгадане подання від 30.07.2015 №512, за результатами розгляду якого прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

13.10.2015 р. Міністром юстиції України на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 04.09.2015 №341 та, з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 04.09.2015 №35/09/15 видано наказ №1953/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2».

У подальшому до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України внесено запис «про припинення діяльності арбітражного керуючого» ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) не можна визнати таким, що ґрунтується на встановлених фактах, враховує ступінь вини арбітражного керуючого та вчинених ним дій, а також накладене з порушенням строків його застосування, а отже анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2 у зв'язку з цим, є неправомірним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів регламентовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (надалі - Закон № 2343-XII).

Статтею 105 Закону № 2343-XII встановлено, що дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов'язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до ст. 107 Закону № 2343-XII арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих дисциплінарні стягнення. Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики державним органом з питань банкрутства у встановленому порядку утворюється дисциплінарна комісія. Дисциплінарна комісія розглядає заяви, скарги та подання на арбітражних керуючих; приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень (ст. 108 Закону № 2343-XII).

В ст. 109 Закону № 2343-XII визначено, що дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення. Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7.6.2 Порядку N 1284/5 на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі: вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.

Відповідно до Розділу 6 Порядку № 1284/5, у разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень, орган контролю обов'язково зазначає про це в акті перевірки.

Разом з тим, Порядок утворення при Міністерстві юстиції України (далі - Мін'юст) як державному органі з питань банкрутства Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Комісія), її завдання, функції та порядок діяльності визначено Положенням про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.01.2013 № 81/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2013 р. за № 112/22644 (надалі - Положення № 81/5).

Відповідно до п. 24 Положення №81/5 під час визначення виду дисциплінарного стягнення Комісія повинна враховувати ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним проступку, а також, чи застосовувалися раніше до нього дисциплінарні стягнення.

Разом з тим, ані довідка від 30.06.2015 р. № 59-А позапланової перевірки діяльності позивача, ані акт від 09.07.2015 р. № 59-А позапланової виїзної перевірки позивача не містять висновку щодо наявності в діях арбітражного керуючого ОСОБА_2 фактів грубого порушення вимог законодавства, зокрема, не зазначено в чому саме полягає вина ОСОБА_2, не визначено її ступінь, а також тяжкість порушення, тобто діям ОСОБА_2 не надано жодної оцінки.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 7.6.2 Порядку N 1284/5 об'єктивна сторона дисциплінарного проступку, що ставиться органом державного контролю з питань банкрутства у провину ОСОБА_2 окрім саме посилання на наявність грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання ним своїх повноважень, повинна містити факти, які б підтверджували грубе порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

Водночас, жодний із вищезазначених документів, не містить встановлених фактів порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредитора боржника (банкрута) під час укладання і виконання договору купівлі-продажу металобрухту від 19.12.2012 року. До того ж, раніше до ОСОБА_2 не застосовувались дисциплінарні стягнення.

Зазначене повністю спростовує доводи апелянта щодо правомірності прийняття Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією,ліквідаторів) рішення про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо порушення відповідачем строків притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_2 до відповідальності, то колегія суддів їх також спростовує з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 Закону № 2343-XII, п.7.5 Порядку №1284/5 рішення про накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців саме з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Натомість на момент прийняття вищезгаданого наказу Міністерства юстиції України від 13.10.2015 року №1953/5 сплинув двомісячний строк з дня виявлення проступку, оскільки порушення, що ставиться у вину ОСОБА_2, зафіксовані 30.06.2015 року, про що свідчить довідка від 30.06.2015 року за №59-А позапланової невиїзної перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що, неналежними є доводи апелянта, що початок перебігу двохмісячного строку на притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності починається з факту надходження 24.07.2015 року до відповідного структурного підрозділу Міністерства юстиції України листа-пропозиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

До того ж, дії арбітражного керуючого ОСОБА_2 при укладанні договору купівлі-продажу металобрухту між ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» та ТОВ «Ферко» мали місце 19.12.2012 року, а отже на момент прийняття 13.10.2015 року наказу Міністерства юстиції України №1953/5 сплинув і визначений законом присічний річний термін на притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Також, доводи апелянта щодо правомірності наказу №1953/5 від 13.10.2015 року, які полягали у тому, що законодавство розмежовує органи, які накладають стягнення на арбітражних керуючих (Міністерство юстиції України) та приймають рішення про застосування стягнення до арбітражних керуючих (Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих), колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони прямо суперечать ч. 2 ст. 113 Закону № 2343-XII, відповідно до якої саме державний орган з питань банкрутства (Міністерство юстиції України) приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 12.04.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.