Справа № 826/22965/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року № 826/22965/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавного реєстратора Управління державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Томас»
провизнання протиправним та скасування рішення,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Томас» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 21778993 від 03.06.2015р. 15:33:39 щодо арешту об'єкту нерухомого майна нежитлові приміщення №№15,16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 482,6кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, оскільки на момент його прийняття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.04.2015р. №12:55:45 за №11128521 була заборона на його відчуження на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015р. у справі №826/6968/15.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та третя особа проти позову заперечили з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі частини 4 ст. 122 КАС України суд прийшов до переконання про можливість подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 30.03.2015р. між позивачем (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позивальник) укладено Іпотечний договір №361, відповідно до якого останній передав позивачу в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики належне йому приватне нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень №№15,16 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 площею 482,6кв.м.

У зв'язку з невиконанням зобов'язання до договором позики приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. на підставі заяви позивача вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1483.

23 липня 2015 року відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відрито виконавче провадження №48242228 з виконання виконавчого напису №1483 від 22.07.2015р. вчиненого приватним нотаріусом Ричкою Ю.О.

У той же час, 03 червня 2015 року відповідачем прийнято рішення №21778993 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким накладено арешт на нежитлові приміщення, площею 482,60кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2015р. у справі №761/15131/15-к.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що орган державної реєстрації прав, серед іншого, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно з ч.2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною 2 та ч.13 ст.15 Закону №1952 визначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, регламентовано приписами Порядку №868.

В ч. 8 Порядку №868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. При цьому, в ч. 1 ст.16 Закону №1952 визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 7 ст. 16 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Вказана норма кореспондується з п. 35 Порядку №878.

Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться на підставі поданої особисто власником (правонабувачем; стороною правочину, за якою виникло право) або уповноваженою особою заяви, за формою, яка затверджена чинним законодавством.

Частинами 3, 8 ст. 16 Закону №1952 встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. У разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подаються оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Згідно з п. 30, п. 34 Порядку №878, у випадках, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", органові державної реєстрації прав можуть подаватися заяви в електронній формі. Заявником під час подання заяви в електронній формі є державний виконавець та Державний кадастровий реєстратор (далі - кадастровий реєстратор). Орган державної реєстрації прав приймає заяви в електронній формі в порядку черговості надходження таких заяв, у тому числі відповідних заяв у паперовій формі, в порядку, передбаченому для приймання заяв у паперовій формі. На підтвердження прийняття заяви в електронній формі орган державної реєстрації прав видає заявникові картку прийому заяви в електронній формі. Порядок взаємодії між органом державної реєстрації прав та органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, під час обміну зазначеною інформацією визначається спільним наказом Мінагрополітики та Мін'юсту. Під час подання заяви в електронній формі на таку заяву накладається електронний цифровий підпис заявника. Заявник разом із заявою в електронній формі подає органові державної реєстрації прав визначені цим Порядком наявні оригінали електронних документів або електронні копії оригіналів документів, що виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі. У разі відсутності документа, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документа про сплату адміністративного збору, крім випадків, передбачених цим Порядком, орган державної реєстрації прав повертає заяву в електронній формі без реєстрації її у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Рішення за результатами розгляду заяви в електронній формі, а також інші документи, що видані, оформлені державним реєстратором під час її розгляду відповідно до цього Порядку, державний реєстратор у день прийняття рішення надає заявникові в електронній формі відповідно до законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. У разі коли за результатами розгляду заяви в електронній формі, поданої кадастровим реєстратором, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, орган державної реєстрації прав у день прийняття такого рішення надсилає кадастровому реєстраторові поштою з описом вкладення свідоцтво та витяг з Державного реєстру прав для подальшої їх видачі правонабувачеві земельної ділянки. Заява в електронній формі та інші документи, подані заявником для проведення державної реєстрації речових прав в електронній формі, заявникові не повертаються. Із заяви та документів у електронній формі державний реєстратор виготовляє копії в паперовій формі, які засвідчує своїм підписом, скріплює печаткою, та формує реєстраційну або облікову справу. Інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації речових прав, долучаються ним до реєстраційної або облікової справи відповідно до законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.06.2015р. слідчим Коморним Б.М. до державного реєстратора подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №11676318 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 482,6кв.м.

До заяви були додані: копія службового посвідчення; ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2015р. у справі №761/15131/15-к; постанова СВ 4-ого ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про створення грипи слідчих від 06.04.2015р.; доручення від 03.06.2015р.

У відповідності до п. 74, п. 75 Порядку №878, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; 6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідно з п. 15 Порядку №878, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з п. 1, п. 2 частини першої статті 15 Закону Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що державний реєстратор повинен провести відповідні пошуки інформації в Державному реєстрі прав встановити, що відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 03.06.2015р. був наявний (попередній запис) запис від 30.03.2015р., здійснений Державним виконавцем - приватним нотаріусом Бойко Олегом Володимировичем, Київського міського нотаріального округу м. Києва, про реєстрацію договору купівлі-продажу, серія та номер: 360, виданий 30.03.2015 р.

Суд звертає увагу, що на час внесення в базу запису 03.06.2015р. за номером 9894691 відсутні були відомості про наявність ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015р. по справі №826/6968/15 про забезпечення адміністративного позову, якою заборонено вчиняти дії Державному реєстратору щодо реєстрації права власності на нежилі приміщення №№15, 16 по АДРЕСА_1.

Крім того, суд звертає увагу, що із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 44775457 від 30.09.2015р. наданого позивачем до позовної заяви вбачається, що в жодному із розділів відсутня інформація про заборону вчинення Державним реєстратором реєстраційних дій щодо нежитлових приміщень №№15, 16 по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015р. по справі №826/6968/15 про забезпечення адміністративного позову, проте наявні записи про обтяження на спірне майно на підставі Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2015р. по справі №761/15131/15-к, запис здійснено 03.06.2015 р. за номером 9894691.

З аналізу вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що у державного реєстратора були наявні всі підстави для внесення запису на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2015р. у справі №761/15131/15-к про накладення арешту на нежитлові приміщення, площею 482,60кв.м., розташовані по АДРЕСА_1, шляхом заборони для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, оскільки з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який міститься в матеріалах справи та матеріалів реєстраційної справи, яка міститься в матеріалах справи відсутня інформація про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії державному реєстратору.

Дані обставини були також встановлені Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/18345/15 за позовом ТОВ «Фірма Томас» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києва та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни, за участі третьої особи - ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23126671 від 24.07.2015 12:40:07 щодо арешту нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна №91 (нежитлові приміщення АДРЕСА_1, 482 кв.м.) прийняте Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко