Справа № 814/369/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/51513/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_3 про визнання незаконними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_3 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасування наказ першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02 січня 2015 року №1-РС в тій частині, що стосується призначення солдата ОСОБА_1 на посаду водія-кранівника інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти Військової частини польова пошта НОМЕР_3 та пункт 19 наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 січня 2015 року №8; зобов`язати відповідачів здійснити належні заходи по усуненню протиправних наслідків, що були заподіяні незаконними наказами.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані накази не відповідають вимогам законодавства та підлягають скасуванню, оскільки відповідачі порушили порядок його переміщення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на підставі укладеного 25 квітня 2013 року з командиром 79 окремої аеромобільної десантної бригади (Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 )) строком на три роки контракту проходив військову службу на посаді навідника аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону 79 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України ШПК "солдат", ВОС - 101281Д, посадовий оклад 530 грн.

Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) входить до складу високомобільних десантних військ Збройних Сил України. Виходячи зі специфіки військової служби у даному роді військ та виконання завдань, які пов`язані з підвищеним ризиком для життя військовослужбовців, високими фізичними навантаженнями законодавством передбачені більш високі соціальні стандарти для військовослужбовців та вимоги до стану їх здоров`я.

26 листопада 2014 року солдатом контрактної служби ОСОБА_1 був поданий рапорт щодо неможливості виконувати завдання в зоні АТО.

Згідно висновків командира 79-ї окремої аеромобільної бригади від 25 грудня 2014 року та ради сержантів 79-ї окремої аеромобільної бригади останні клопотали про призначення позивача на посаду водія-кранівника інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти 311 окремого інженерно-технічного батальйону Збройних Сил України.

Для більш доцільного використання за фахом відповідно до телеграм т.в.о. першого Заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України начальником Кадрового центру Збройних Сил України надано подання про призначення солдата контрактної служби ОСОБА_1 , навідника аеромобільно-десантного взводу, на посаду водія-кранівника інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти 311 окремого інженерно-технічного батальйону Збройних Сил України.

Згідно витягу з наказу т.в.о. першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України від 02 січня 2015 року №1-РС (по особовому складу) солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади навідника аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону 79 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України та призначено водієм-кранівником інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти 311 окремого інженерно-технічного батальйону Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України.

Наказом т.в.о. командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08 січня 2015 року №8 виключено солдата контрактної служби ОСОБА_1 зі списків особового складу частини.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувані накази відповідачів видані у межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для їх скасування відсутні.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві;дотримання правил військового обліку.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 2 цього Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Пунктом 82 цього Положення встановлено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, на вищі посади - у порядку просування по службі.

Так, посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Наказом Міністра оборони України №170 від 10 квітня 2009 року затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Згідно абзацу 1 пункту 4.1 цієї Інструкції (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на військові посади, які передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються за результатами оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі (далі - Резерв для просування по службі), Плану переміщення військовослужбовців на посади (далі - План переміщення на посади), подань та клопотань посадових осіб, а також рішень комісій, утворених відповідно до вимог чинного законодавства України.

За змістом пункту 4.9 Інструкції підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців на рівнозначні посади є витяг із Плану переміщення на посади або у разі здійснення не запланованого переміщення - подання. Подання підписується командиром військової частини й надсилається до посадової особи, яка має право видавати наказ по особовому складу щодо призначення або переміщення військовослужбовця.

Відповідно до пункту 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Таким чином, підставою для переведення військовослужбовців є клопотання командирів (начальників), які порушили питання про переміщення.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 відповідно до пункту 82 вищезазначеного Положення на підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 січня 2015 року №1-РС призначено на вищу посаду (у порядку просування по службі) водія-кранівника інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти Військової частини польова пошта НОМЕР_3 ШПК "солдат", ВОС - 837059А, посадовий оклад 565 грн.

При цьому, подання про призначення позивача на вищу посаду у порядку просування по службі підписано командиром 79 окремої аеромобільної бригади від 25 грудня 2014 року.

В той же час, відповідно до пункту 83 Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю та набутим досвідом служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач вказував, що навиків роботи на новій посаді водія-кранівника та відповідного водійського посвідчення він не має, що саме по собі передбачає проходження навчання та здавання іспитів.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи даний спір, наведене не врахували та не з`ясували чи відповідає переміщення позивача у порядку просування по службі на посаду водія-кранівника його основній або спорідненій військовій спеціальності; чи відповідає позивач кваліфікаційним вимогам для вказаної посади, і якщо ні, то чи передувала призначенню на посаду відповідна підготовка (перепідготовка) позивача за новою спеціальністю.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов`язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало