Справа № 2а-9611/11/1370
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Справа № 876/5105/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 2а-9611/11/1370 за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області до фізична особа-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

31.08.2011 року управління Пенсійного фонду України у м. Самборі та Самбірському районі Львівської області звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по страхових внесках на суму 1490,40 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач покликався на те, що направив відповідачу вимогу №Ф-111 від 04.07.2011 року про сплату боргу, однак останній, її не виконав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області заборгованість по внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1490 (одна тисяча чотириста дев'яносто) гривень 40 коп.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції фізична особа-підприємця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В обгрунтування вимог апеляційної скарги покликається фактично на доводи викладені у запереченнях до адміністративного позову, а саме на невідповідність чинному законодавству вимоги про сплату боргу № Ф-111 від 04.07.2011 року, а також на відсутність у позивача повноважень на винесення вищевказаної вимоги.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені апеляційної скарги виходячи з наступного.

ОСОБА_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець та знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Самбірському районі, як платник страхових внесків з 31.08.2001 року.

У зв'язку з неузгодженістю та допущеними помилками у звіті ФО-П ОСОБА_1 за 2010 рік, поданому до УПФ України в Самбірському районі Львівської області, працівниками здійснено перевірку правильності нарахування та сплати страхових внесків.

За результатами перевірки складено акт № 194 від 10.05.2011 року та донараховано страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування в сумі 1490,40 грн. за липень - грудень 2010 року.

На вказану суму боргу 1490,40 грн. боржнику 07.07.2011 року направлено вимогу про сплату боргу № Ф-111 від 04.07.2011 року. Дана вимога була отримана відповідачем 08.07.2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2011 року у справі № 2а-6486/11/1370 у позові ФОП ОСОБА_1 до УПФ України в Самбірському районі Львівської області про визнання вимоги про сплату боргу №Ф 111 від 11.05.2011 року незаконною відмовлено. За результатами апеляційного оскарження, вищевказана постанова залишена без змін та набрала законної сили 01.12.2014 року. Згідно п. 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і п. 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно ч. 12 ст. 20 цього закону, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 цього ж Закону (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року), орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Суд погоджується з висновками окружного суду виходячи з наступних мотивів.

Як встановлено з матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області на адресу позивача надіслано вимогу про сплату боргу №Ф-356 від 31.01.2011 року на суму 1490,40 грн., яка була відкликана Управлінням.

Перевіркою, яка проводилась Управлінням, згідно акту №194 від 10.05.2011 року встановлено, що підприємець ОСОБА_1 з липня по грудень 2010 року здійснювала підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку за ставкою 100,00 грн. На рахунок Управління за цей період органами Державного казначейства перераховано 302,40 грн. Виходячи з розміру мінімального страхового внеску у період з липня по грудень 2010 року, позивачу слід було провести сплату страхових внесків до Пенсійного фонду (фіксований розмір страхового внеску) з липня по грудень 2010 року на загальну суму 1490,40 грн., що в порушення п.4 ч.8 розділу XI ?Прикінцевих положень? Закону України ?Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування? від 09.07.2003р. №1058 зі змінами внесеними Законом України ?Про внесення змін до законів України ?Про державний бюджет України на 2010 рік? та ?Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування? від 08.07.2010р. №2461 останнім не сплачено та невірно відображено у звітності.

За період, що перевірявся, платник перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок.

За наслідком перевірки Управлінням донараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 в сумі 1490,40 грн. за липень - грудень 2010р. Станом на 01.05.2011 р. вказана сума підприємцем не сплачена.

У відповідності до п.8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління ПФУ 19.12.2003р. №21-1 (далі-Інструкція) позивачу Управління надіслало вимогу про сплату недоїмки №Ф-111 від 11.05.2011 р. на суму донарахованих страхових внесків.

Зазначені обставини викладені у постанові Львівського окружного адміністративного суду №2а-6486/11/1370, копія якої долучена до матеріалів справи.

Як слідує з матеріалів справи вимога №Ф-111 від 11.05.2011 р. в судовому порядку не скасована, а отже є узгодженою, а сума боргу вказана у ній підлягає сплаті.

Водночас судом встановлено, що Управлінням на адресу ФОП ОСОБА_1 надіслано 07.07.2011 року вимогу про сплату боргу №Ф-111 від 04.07.2011 року в сумі 1490,90 грн. за липень-грудень 2010 року. Зазначена вимога у встановленому порядку не є скасованою, а отже чинною.

Згідно п. 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і п. 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно ч. 12 ст. 20 цього закону, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 цього ж Закону (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року), орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Враховуючи те, що відповідачем у встановлені законодавством строки не сплачено борг, а наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, водночас, доказів погашення заборгованості станом на момент розгляду справи відповідачем не надано, суд вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас, судом відхиляються доводи апеляційної скарги, так як останні стосуються не самих підстав стягнення боргу, а обгрунтованості його формування та правомірності донарахування.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 2а-9611/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.