Справа № 815/1706/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1706/16
УХВАЛА

14 квітня 2016 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Роздільнянської районної державної адміністрації, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про скасування, визнання таким, що втратив чинність Державного акта на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., виданого Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд скасувати, визнати таким, що втратив чинність Державний акт на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., виданий Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., та зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою на належну ОСОБА_1 земельну ділянку.

Відповідно до п.п.5,6 ч.1 статті 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження у справі.

Рішенням Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), зазначено, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом»поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, підсумовуючи наведене, та беручи до уваги, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розгляне справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до положень ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Водночас, публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві. Натомість, спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних чи господарських правовідносин, до адміністративної юрисдикції законодавчо не віднесено, оскільки врегульовано положеннями Цивільного та Господарського кодексу України.

Зокрема, судом встановлено, що Виконавчим комітетом Роздільнянської районної ради народних депутатів, на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) видано Державний акт на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., для організації колективних садів.

03.12.2015р. позивач - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів).

За результатами розгляду вищеозначеного звернення від 03.12.2015р., Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області на ім»я ОСОБА_1 надіслано Лист №ДС-ДС-3-655/0-659/26-15 від 30.12.2015р., за підписом заступника начальника Управління ОСОБА_4, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, яку заявник бажає отримати у власність перебуває у користуванні: Одеського заводу автозаправних агрегатів, на підставі державного акта на право користування землею серії Б №031958; Автотранспортного підприємства 15168, на підставі державного акта на право користування землею серії Б №031953.

Отже, судом встановлено, що предметом спору у даній справі, серед іншого, є право власності на земельну ділянку, надану Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі спірного Державного акта на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., та відповідно між сторонами наявний спір про право цивільне, розгляд якого є виключною компетенцією суду загальної юрисдикції в межах приписів Цивільного законодавства України.

Таким чином, визначаючись щодо підвідомчості даного спору, суд виходить з того, що спір про захист права конкретної фізичної особи в межах земельних правовідносин, є суто приватноправовим, та жодним чином не є публічним. При цьому, сама по собі наявність у правовідносинах органу місцевого самоврядування чи державного органу автоматично не перетворює такі правовідносини на публічно-правові.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-ІV(ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ретельно дослідивши обставини справи, та системно проаналізувавши законодавчі приписи, суд доходить висновку, що даний спір не є публічним, а має приватноправовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Верховного суду України від 28.04.2015р.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, позовна вимога щодо зобовязання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, у даному випадку також не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не може розглядатися окремо від вимоги щодо скасування Державного акта на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., виданого Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., так як є похідною від вказаної позовної вимоги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Роздільнянської районної державної адміністрації, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про скасування, визнання таким, що втратив чинність Державного акта на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., виданого Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., та зобовязання вчинити певні дії, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.109 КАС України, з вищенаведених підстав.

Керуючись п.1 ч.1 ст.17, п.п.5,6 ч.1 статті 107, п.1 ч.1 ст.109, ст.ст.160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Роздільнянської районної державної адміністрації, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про скасування, визнання таким, що втратив чинність Державного акта на право користування землею серії Б №031962 від 01.02.1989р., площею 3,5га., виданого Виробничому об»єднанню молочної промисловості (Производственному объединению молочной промышленности) на підставі рішення Роздільнянського райвиконкому Одеської області №28 від 01.02.1989р., та зобовязання вчинити певні дії.

2. Розяснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в межах положень Цивільного законодавства України.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.