Справа № 2а/0470/11111/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/800/14955/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015

у справі № 2а/0470/11111/12

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.08.2012 № , № , № та № в частині донарахування грошових зобов'язань по взаємовідносинам позивача з приватним підприємством «Дніпротара» (далі - ПП «Дніпротара») та з товариством з обмеженою відповідальністю НВП «Ізолітелектромашсервіс» (далі - ТОВ НВП «Ізолітелектромашсервіс»).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується ані наявності товарно-матеріальних цінностей (які виступали предметом операцій між позивачем та названими контрагентами) у спірних постачальників, ані їх дійсної економічної участі у задекларованому русі активів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено частково; визнано протиправними і скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2012 в частині збільшення СПД ОСОБА_1 грошового зобов'язання з ПДВ на 35735,50 грн. за основним платежем та на 1244,75 грн. за штрафними санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 27.08.2012 № в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 31634,84 грн. за основним платежем та 3955,36 грн. за штрафними санкціями; в решті позову відмовлено. Постанову мотивовано тим, що реальність виконання операцій з поставки паливно-мастильних матеріалів та експедиторських послуг у рамках взаємовідносин позивача з ТОВ НВП «Ізолітелектромашсервіс» і з ПП «Дніпротара» підтверджується належними первинними документами (з урахуванням правил ведення податкового та бухгалтерського обліку, встановлених для суб'єктів спрощеного режиму оподаткування); власне ж обсяги наявних у постачальників матеріально-технічних та трудових ресурсів не мають правового значення для оцінки реальності господарських операцій. Решта донарахувань, за висновком апеляційного суду, не стосується правовідносин позивача з названими постачальниками, а тому не охоплюється предметом оскарження за даним позовом.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних та повністю відмовити у позові. Мотивуючи касаційні вимоги, Інспекція зазначає, що відсутність ознак реальних суб'єктів господарювання у названих постачальників, установлені факти провадження ними вигодоформуючої діяльності з фіктивними підприємствами, відсутність підтверджених фактів придбання спірними контрагентами активів (що у подальшому поставлялися позивачеві) свідчить про номінальний характер розглядуваних операцій та виключає добросовісність податкової вигоди, на яку претендує позивач.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорювані суми грошових зобов'язань з ПДВ та з податку на доходи фізичних осіб були нараховані позивачеві за наслідками проведення Інспекцією документальної планової виїзної перевірки дотримання СПД ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2011 (результати якої відображені в акті від 10.08.2012 № 1796/172/НОМЕР_1).

Перевіркою кваліфіковано як безтоварні операції з придбання позивачем автозапчастин, дизельного палива, пластикових старт-карток та експедиторських послуг у ПП «Дніпротара» та у ТОВ НВП «Ізолітелектромашсервіс». Вказаний висновок Інспекції мотивований тим, що у ході проведення заходів із зустрічного податкового контролю щодо цих контрагентів встановлено, що останні за місцезнаходженням не перебувають, не мають трудових і виробничих ресурсів, складських та торговельних приміщень, транспорту; оформлювали з фіктивними підприємствами номінальні операції, що не опосередковувалися реальним рухом активів.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений статтею 177 ПК.

Згідно з пунктом 177.2 цієї статті ПК об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За правилами пункту 177.4 статті 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені норми податкового законодавства свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Оцінюючи податкові наслідки господарських операцій позивача з ТОВ НФП «Ізолітелектромашсервіс», суди встановили, що за договорами поставки від 01.04.2011 № 5, № 010364 та № 230610 названий постачальник зобов'язався поставляти позивачеві автозапчастини, послуги з експедирування вантажів, паливно-мастильні матеріли.

На підтвердження фактичного виконання цих операцій позивачем подано договори, податкові рахунки-фактури, а за операціями з поставки експедиторських послуг - акти приймання передачі послуг, аналізуючи які суд першої інстанції цілком об'єктивно визнав їх недостатніми для встановлення реального виконання розглядуваних операцій. Адже ці документи не дозволяють встановити порядок транспортування товару (у тому числі із використанням спеціалізованих транспортних засобів для перевезення дизпалива), його прийняття за кількістю та якістю тощо.

Апеляційний суд безпідставно зазначив, що відсутність інших первинних документів у позивача (складенням яких, зазвичай, опосередковується даний вид господарських операцій) зумовлена перебування СПД ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування; адже, як зафіксовано в акті перевірки, позивач була суб'єктом сплати єдиного податку у період з 01.10.2009 по 30.09.2010, тоді як розглядувані операції відбулися у 2011 році.

Допитаний як свідок у судовому засіданні директор ТОВ НФП «Ізолітелектромашсервіс» ОСОБА_2 також не надав достатніх та вичерпних пояснень щодо ходу виконання розглядуваних операцій, щодо походження товару, які він нібито поставляв позивачеві.

Аналізуючи порядок надання ТОВ НФП «Ізолітелектромашсервіс» експедиторських послуг позивачеві, суд першої інстанції встановив, що відповідні послуги придбавалися СПД ОСОБА_1 у рамках виконання своїх договірних зобов'язань за договорами перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування, укладеними з ДП «Сантрейд». Втім залучені до матеріалів справи первинні документи (договори оренди транспортних засобів, товарно-транспортні накладні) не підтверджують дійсної економічної участі ТОВ НФП «Ізолітелектромашсервіс» у виконанні операцій з поставки транспортно-експедиційних послуг; адже транспортні засоби орендувалися позивачем безпосередньо у їх власників, які і були безпосередніми надавачами транспортних послуг (водіями); докази фактичного впливу ТОВ НФП «Ізолітелектромашсервіс» на реалізацію активу (у вигляді результату наданої послуг) у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність розглядуваних операціям критеріям реальності та документальної підтвердженості.

Суд першої інстанції цілком об'єктивно не визнав податкові наслідки, сформовані позивачем за операціями з придбання пластикових карток на АЗС у ПП «Дніпротара» за договором купівлі-продажу від 09.08.2011 № 108/08. Адже, як вірно зазначив суд, позивачем не подано належних первинних документів на підтвердження факту такого придбання, у тому числі й тих, оформлення яких передбачено умовами названого договору (фіскальні касові чеки, чеки терміналу, реєстр заправок, акти приймання-передачі), що у сукупності з установленими Інспекцією ознаками фіктивності у діяльності ПП «Дніпротара» свідчить про безтоварність цих операцій.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції цілком правомірно відмовив у задоволенні даного позову, тоді як зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не вбачається обґрунтованих мотивів для надання іншої юридичної оцінки обставинам цієї справи. Оцінка апеляційний судом доказів за своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення, без зазначення причин для цього. Така оцінка обставин справи не може бути визнана об'єктивною.

В силу статті 226 КАС суд касаційної інстанції вправі скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 у справі № 2а/0470/11111/12 скасувати.

3. Постанову Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 у справі № 2а/0470/11111/12 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько