Справа № 823/86/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року справа № 823/86/16 м. Черкаси

11 год. 25 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

секретаря - Тараненка М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідачів УМВС України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області та третьої особи Міністерства внутрішніх справ України Руденко Л.І. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, треті особи - професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Міністерство внутрішніх справ України, Черкаський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом до УМВС України в Черкаській області (надалі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (надалі - відповідач 2), треті особи - професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Міністерство внутрішніх справ України, Черкаський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в якому з урахуванням заяви від 08.02.2016 про уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не оформлення трудового договору з ОСОБА_1 у письмовій формі;

- визнати укладеним трудовий договір між ОСОБА_1 та Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області із 07.11.2015;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області оформити трудовий договір з ОСОБА_1 із 07.11.2015 у письмовій формі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 07.11.2015, у розрахунку із середнього місячного заробітку 5040,00грн.;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області;

- зобов'язати УМВС України в Черкаській області змінити свій наказ від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення із служби з органів внутрішніх справ позивача, змінивши підстави звільнення (згідно з поданою ОСОБА_1 заявою від 03.11.2015), а саме зазначивши: звільнити капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей РВ УМВС України в Черкаській області за п.64 "З" (в зв'язку з переходом в установленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення, на підставі Закону України "Про національну поліцію", з 06.11.2015 року.

В обґрунтування вимог позивач та його представник зазначили, що 03.11.2015 на виконання вимог п.9 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» ОСОБА_1 було подано рапорт про звільнення зі служби з ОВС, в зв'язку з переходом у встановленому законом порядку на службу до Національної поліції, а також заяву про призначення на посаду інспектора Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області із 07.11.2015, тобто, як наголосив позивач він здійснив своє волевиявлення щодо намірів подальшого проходження служби у складі Національної поліції України, в зв'язку з чим в період з 07.11.2015 по 12.11.2015 був допущений до роботи та виконував свої обов'язки інспектора Черкаського відділення поліції ГУНП в Черкаській області. Натомість, 12.11.2015 позивачеві стало відомо, що незважаючи на вищевказані дії наказом УМВС України в Черкаській області № 312 о/с від 06.11.2015 він був звільнений з органів внутрішніх справ в запас ЗС України за п.64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та на підставі Закону України «Про Національну поліцію», що є на його думку неправомірним, оскільки належною підставою для звільнення в даному випадку мав бути п.п.«З» п.64 зазначеного Положення - у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації. Зазначена обставина, як наголосив позивач, призвела в подальшому до неправомірності дій відповідача 2 щодо не укладення з ним трудового договору з 07.11.2015 та стала підставою звернення з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 до зали судового засідання прибула та в повному обсязі заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зазначивши, що 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, відповідно до розділу XI прикінцевих та перехідних положень якого визначено: п. 5 - Закону України «Пpo міліцію» визнано таким, що втратив чинність; п. 8 - з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; п. 10 - працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справі через скорочення штатів. У зв'язку із цим 06.11.2015 наказом УМВС України в Черкаській області № 312 о/с позивач правомірно був звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 п.п.«Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом - через скорочення штатів. Посилання позивача про зміну підстави його звільнення з п.п.«Г» на п.п.«З» п.64 Положення - у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, є безпідставним, оскільки письмової заяви на подальшу роботу в органах Національної поліції ОСОБА_1 не подавав.

В наданих запереченнях на адміністративний позов представник відповідача 2 наголосила, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволення, оскільки у відповідності до ст.24 КзпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім цього зазначила, що ч.2 ст.56 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Тобто, оскільки відповідачем 2 відповідний наказ не видавався, то ОСОБА_1 на службу до поліції прийнятий не був. Більш того наголосила, що оскілки позивач жодних доказів про його переведення та призначення на посаду в органи ГУНП в Черкаській області не надав, то правові підстави зобов'язати відповідний орган оформити з ним трудовий договір також відсутні.

Представник третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив в повному обсязі, з підстав викладених в запереченні.

Представники третіх осіб - професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Черкаського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності або інші документи на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів та третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме в підрозділах УМВС України в Черкаській області на посадах середнього начальницького складу з червня 2010 року по листопад 2015 року.

Наказом УМВС України в Черкаській області № 312 о/с від 06.11.2015 позивач був звільнений з органів внутрішніх справ в запас ЗС України за п.64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та на підставі Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи підстави свого звільнення безпідставними та необґрунтованими ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів зі сторони суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Спірні відносини регулюються Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» (надалі - Закон № 565), Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України в своїх рішеннях, зокрема в постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 де зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом № 565.

Статтею 18 цього Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Тобто, особливості проходження публічної служби позивача врегульовуються спеціальним законодавством, положення яких мають пріоритет у застосуванні перед загальними нормами трудового законодавства.

Поряд з цим суд враховує, що на час розгляду адміністративної справи Закон № 565 втратив чинність з набранням чинності Закону України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію».

Статтею 1 цього Закону № 580 передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон № 580 був опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону. В даному випадку будь-якого обов'язку в УМВС України в Черкаській області щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Отже, вказаним Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням, тобто подавши відповідну заяву (рапорт) та у спосіб, що визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи та пояснень наданих представником відповідачів 1 та 2, згоду щодо прийняття на службу до поліції в період з 06.08.2015 по 06.11.2015 позивач не висловив, заява відповідного змісту (про прийняття на службу до поліції) до управління кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області від ОСОБА_1 не надходила та в журналі вхідної кореспонденції не реєструвалась. Вищевказана обставина підтверджується довідкою від 02.02.2016 № 189/12/18/01-2016 (а.с.25).

Твердження ОСОБА_1 про подання ним 03.11.2015 рапорту про звільнення його з органів внутрішніх справ, в зв'язку з переходом у встановленому законом порядку на службу до Національної поліції та заяви про призначення на посаду інспектора Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, що частково підтверджується показами свідків, допитаних в судовому засіданні, суд сприймає критично, оскільки у відповідності до ч.4 ст.70, ч.1 та 2 ст.71 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тобто, позивач не скористався наданим йому Законом № 580 правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, а отже не підтвердив свою згоду проходити подальшу службу в її лавах, в зв'язку з чим був правомірно звільнений з органів внутрішніх справ в запас ЗС України саме за п.64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Доводи ОСОБА_1, що в період з 07.11.2015 по 12.11.2015 він був допущений до роботи і виконував обов'язки за посадою інспектора поліції Черкаського відділення ГУНП в Черкаській області (у форменому одязі та з табельною вогнепальну зброю ніс службу на блокпостах Черкаського району) спростовуються довідкою Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 03.03.2016 № 3084/47/01-2016 (а.с.97), про те, що в наслідок реорганізації ОВС України у вказаному відділенні поліції вогнепальна табельна зброя з 07.11.2015 по 10.11.2015 видавалась по рапортах працівників міліції, завізованих начальником відділення майором поліції Худенком М.М., натомість рапорти позивача на отримання вогнепальної табельної зброї відсутні. Під час розгляду справи суд також дослідив журнал інструктажів про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною табельною зброєю по Черкаському районному відділу поліції від 07.11.2015 (а.с.99-101), в якому за період з 07.11.2015 по 13.11.2015 відсутні відмітки (підписи позивача) про проведений з ним відповідний інструктаж. Не значиться також позивач і в книзі нарядів Черкаського районного відділення поліції за відповідний період (а.с.102-104).

Суд також наголошує, згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Згідно положень ст.104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Так, постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» визначені територіальні органи МВС, що ліквідуються, зокрема - УМВС України в Черкаській області, а також територіальні органи Національної поліції, що утворюються - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, яке як зазначила представник відповідачів 1 та 2 не являється правонаступником УМВС України в Черкаській області.

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч.2 ст.56 Закону 580 в свою чергу передбачено, що службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не подав відповідної заяви про прийняття його до Національної поліції в Черкаській області, а тому, як наслідок не був переведений та призначений у новоутворений орган поліції, відповідний наказ не видавався (докази протилежного позивач надати не зміг), в зв'язку з чим у відповідача 2 були відсутні правові підстави оформити з ним трудовий договір з 07.11.2015 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Черкаській області щодо не укладення з ним трудового договору та зобов'язання його укласти із 07.11.2015 у письмовій формі - задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 2 на його користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 07.11.2015 по день фактичного поновлення на службі, суд зазначає, що вона є похідною вищевказаних правовідносин, а тому задоволенню також не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що відповідачами не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо його звільнення з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч.3 ст.2 КАС України, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідачів суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Оскільки підстав для задоволення позовних вимог суд не встановив, сплачений за позовну заяву судовий збір поверненню позивачу згідно з вимогами ст.94 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 159 - 163, 254-256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 12.04.2016 року.