Справа № 127/27918/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/27918/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вохмінова О.С.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

12 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

позивача : ОСОБА_2

представника відповідача: Івасика Олександра Валерійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про компенсацію втрати частини доходів,

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про компенсацію втрати частини доходів.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

05.04.2016 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло заперечення на апеляційну скаргу відповідача та клопотання про закриття провадження по справі.

07.04.2016 року відповідачем до суду подано заперечення на клопотання позивача про закриття провадження по справі.

Колегія суддів дослідивши подане позивачем клопотання та заяви сторін вважає, що клопотання про закриття провадження по справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В своєму клопотанні про закриття провадження по справі позивач зазначає, що апеляційну скаргу підписано невідомою особою.

При цьому ОСОБА_2 посилався на норми ст.ст.108, 187 та 189 КАС України, як підстави закриття справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме ст.157 КАС України, а не вищезазначеними заявником стяттями регламентовано підстави та порядок закриття провадження по справі.

Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає підстав для закриття провадження по справі, а тому вважає що в задоволенні клопотання позивача слід відмовити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2, знаходиться на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області як звільнений з органів внутрішніх справ України в запас на підставі пункту 64 "в" Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через обмежений стан здоров'я), і з 16.04.2007 року йому призначено пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та постанови КМУ від 17.07.1992 року №393.

У серпні 2008 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду про перерахунок пенсії виходячи із грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням у розмірі 61%.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України про перерахунок пенсії та компенсацію частини доходів задоволено. Зобов'язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок призначеної раніше пенсії з моменту звільнення по грудень 2007 року включно у розмірі 61%. Зобов'язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок призначеної раніше пенсії з 01.01.2008 року у розмірі 61%. Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену пенсію за 2007 рік та за 7 місяців 2008 року. Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів в сумі 921,50 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3,40 грн. Дана постанова залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2010 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2011 року по справі №К/9991/73431/11 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ПФУ у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2010 року. Цією ж ухвалою судом касаційної інстанції було зупинено виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року та виконання ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2010 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку (а.с. 20).

13.10.2015 року Вищим адміністративним судом України прийнято постанову у справі К/9991/73431/11, відповідно до якої ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2010 року скасовано. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року змінено, виключено з абзаців другого та третього резолютивної частини слова "із суми грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням". В решті дану постанову залишено без змін (а.с. 5-6).

Тобто, з моменту прийняття постанови Вищим адміністративним судом України 13.10.2015 року ухвала цього суду від 22.12.2011 року у частині зупинення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року та виконання ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2010 року втратила чинність.

На виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2009 року у справі №2-а-10165/08 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було проведено позивачу доплату пенсії за період з 01.02.2012 року по 30.11.2015 року в грудні 2015 року в сумі 12826,53 грн.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати вказаної суми коштів в грудні 2015 року без врахування компенсації втрати частини доходів за весь період, протиправними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача суми, яка обчислена позивачем самостійно з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до статей 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

13.06.2012 року в листі № 1483/12/13-12 Вищий адміністративний суд України надав роз`яснення, що в разі встановлення порушення норм права відповідачем, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Частиною 2 статті 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Керуючись вищезазначеними нормами чинного законодавства, суд першої інстанції правильно та повно дослідив обставини справи і прийняв законне рішення щодо відмови позивачу в задоволенні позову про стягнення відповідної суми коштів (7968,13 грн.).

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, і вважає за необхідне залишити його без змін.

Однак, колегія суддів не погоджується з рішенням суду I інстанції в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести нарахування і виплату ОСОБА_2 компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з лютого 2012 року по листопад 2015 року включно, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під "доходами"у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що компенсація можлива лише в тому разі, коли пенсія нарахована, але не виплачена.

Необхідно зазначити, що апелянтом не порушено строків виконання рішення суду, оскільки нарахування здійснене 18 листопада 2016 року, після перегляду та зміни Вищим адміністративним судом рішень судів попередніх інстанцій, тому на думку колегії відсутні підстави вважати, що мала місце затримка виплати нарахованого доходу в розумінні статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" з вини суб'єкта владних повноважень.

Згідно частини 2 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З наведеної норми слідує, що не отримані з вини пенсійного органу суми пенсії, виплачуються, за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів в разі проведених нарахувань. Проте, таких нарахувань відповідачем не проводилось, натомість останні були здійснені 18 листопада 2015 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014р. (справа № 21-518а14).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольнивши вимогу позивача щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за період з лютого 2012 року по листопад 2015 року.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі належно дав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, в деяких випадках помилково застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає в цій частині скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині прийнятого рішення та прийняття нової постанови, про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про компенсацію втрати частини доходів в частині задоволених позовних вимог - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про компенсацію втрати частини доходів відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212,254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 квітня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.