Справа № 150/206/16-а
Суддя: Суперсон С. П.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 150/206/16-а
Провадження по справі № 2-а/150/11/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді Суперсона С.П.,

при секретарі Бровко Д.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, призначити пенсію на пільгових умовах,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Чернівецького районного суду з позовом до Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, призначити пенсію на пільгових умовах.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що 31.12.2015 звернувся до УПФУ у Чернівецькому районі з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак, отримала відмову у призначенні вказаної пенсії, обґрунтовану тим, що для отримання пенсії за віком на пільгових умовах, необхідно мати стаж роботи не менше 25 років 6 місяців, а у позивача пільговий стаж складає 24 роки 00 місяців і 16 днів. У звязку з вищенаведеним, для захисту своїх прав та інтересів позивач змушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні подала заперечення проти позову та зазначила, що згідно підрахунків відповідача, пільговий стаж позивача складає 24 роки 00 місяців 16 днів, так як період перебування позивача у декретній відпустці з 1990 року по 1992 рік зарахувати до пільгового стажу не видається можливим, адже відповідні підтверджуючі докази відсутні. Навпаки, з табелю обліку робочого часу слідує, що позивач у вказаний період виходила на роботу, та не виконувала без поважних причин встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, тому відповідачем враховано лише роботу за фактичною тривалістю. У звязку з наведеним, вважає дії відповідача законними та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

31 грудня 2015 року, позивач звернулась до УПФУ у Чернівецькому районі з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику освіти.

Згідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України №213 від 02.03.2015, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ від 04 листопада 1993 року №909 дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої приналежності закладів і установ.

Комісією по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення при управлінні Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі на засіданні 13 січня 2016 року було розглянуто заяву ОСОБА_1 та встановлено, що згідно даних трудової книжки серіх УКР №2199219 позивач працювала:

-З 01.08.1986 у Слідянській восьмирічній школі-садку вихователькою дітей дошкільного віку по 20 листопада 1988 року;

-З 01 грудня 1988 року по 30 березня 1992 року вихователькою дитячого садка КСП с. Пелинівка (з 1990 року по 1992 рік невироблений трудовий мінімум);

-З 01 квітня 1992 року по 28.02.1996 року завідуючою дитячим садком с. Пелинівка, який був переведений на бюджет сільської ради;

-З 02 березня 1996 року була переведена вихователькою дитячого садка с. Пелинівка в КСП «Зоря», яке 26.02.2000 було реорганізоване в СВК «Надія», з якого й була звільнена 29.04.2003 згідно поданої заяви від 29.04.2003;

-З 07 грудня 2004 року працювала вчителем початкових класів Володіївецької ОСОБА_3 ступенів та звільнена 30 грудня 2015 року.

Таким чином спеціальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 00 місяців 16 днів. У звязку із чим позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років за відсутності на час звернення спеціального стажу /а.с.11/.

При цьому, відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано інші докази, якими може підтверджуватися пільговий стаж, зокрема архівну виписку Протоколу №1 засідання правління колгоспу ім.. Кірова с. Володіївці згідно якої позивачу було надано оплачувану відпустку з 20.12.1989 по 26.10.1990 по догляду за дитиною до 1 року. Окрім того, ОСОБА_1 не було розяснено про необхідність подання додаткових довідок.

Відповідно до ст.62 Закону України, „Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, де зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього Порядку, у тих випадках, коли відсутня трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 вказаного Порядку, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У зазначених довідках має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п. 15 Указу Президента України «Про положення про Пенсійний фонд України», пенсійний фонд проводить у межах своїх повноважень інформаційно-роз'яснювальну роботу серед населення.

Аналізуючи дану норму, суд приходить до висновку про неправомірність дій УПФУ у Чернівецькому районі, представники якого повинні були розяснити позивачу про неповноту певних записів у трудовій книжці позивача та необхідність отримання додаткових довідок з місць роботи, які підтверджували його пільговий стаж та врахувати їх при винесенні рішення.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади їх посадові та службові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання правил ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення, про оскарження якого заявлено позов.

Відповідно до ч.2 ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задоволити частково, визнавши дії УПФУ у Чернівецькому районі протиправними та зобовязавши комісію по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Керуючись ст.ст. 2,3, 70, 71, 79, 86, 158, 160, 162, 163,167, 255, 257 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, призначити пенсію на пільгових умовах задоволити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області протиправними.

Зобовязати комісію по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням та виплатою пенсій Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.186 КАС України апеляційна скарга на постанову подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Чернівецький районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено у відповідності до ч.3 ст.160 КАС України.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН