Справа № 2а-9729/10/1370
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2011-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2011 р. № 2а-9729/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої - судді Потабенко В.А.

за участю секретаря судового засідання Занов'як О.П.,

за участі представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, згідно довіреності,

представника відповідача - ОСОБА_3, згідно довіреності,

прокурора Львівської області не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «1001 дрібниця»до Львівської митниці, за участю прокурора Львівської області, про визнання протиправними та скасування рішень про визначення митної вартості товарів та зобовязання відповідача зарахувати у рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених податків (ввізного мита та податку на додану вартість), -

.

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними і скасування рішень відповідача про визначення митної вартості товарів від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1, від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1, від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1, а також зобовязання відповідача зарахувати у рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених податків (ввізного мита та податку на додану вартість) в загальному розмірі 98735,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в травні липні 2010 року позивач ввозив в Україну товари за договорами від 01.02.2010 року №05/2010 із фірмою Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa (ОСОБА_4) і від 21.01.2010 року №OI/U/2010 із фірмою LINE Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa (ОСОБА_4), в зв'язку з чим звертався до відповідача за митним оформленням ввезених товарів за митною вартістю, що була визначена відповідно до умов таких договорів та товаросупровідних документів, тобто за першим методом визначення митної вартості, який передбачений статтями 266 і 267 Митного кодексу України. Позивач подав для митного оформлення всі необхідні документи, які давали можливість визначити вартість товару за ціною договору, однак відповідач самостійно прийняв рішення про визначення митної вартості від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1, від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1, від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1 із застосуванням шостого (резервного) методу відповідно до статті 273 Митного кодексу України лише із посиланнями на відомості із програмно-інформаційного комплексу єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМС України. Відтак, позивач був змушений провести митне оформлення ввезених в Україну товарів за значно завищеною митною вартістю, при цьому зайво сплативши відповідачу суму податків в загальному розмірі 98735,09 грн., а саме згідно розрахунку 16949,83 грн. ввізного мита та 81785,26 грн. ПДВ. Оскільки позивач вважає рішення про визначення митної вартості митним органом неправомірними, а тому, просить їх скасувати, задовольнивши позов.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у запереченні на позов від 03.12.2010 року, суть якого зводиться до наступного. Львівська митниця мала правові підстави для визначення митної вартості ввезених позивачем в Україну товарів за шостим (резервним) методом, оскільки надані декларантом документи не давали можливості визначити правильність задекларованої митної вартості товарів за першим методом (ціною договору) відповідно до статті 266 Митного кодексу України. Крім того зазначає, що позивач не надав на вимогу митного органу додаткові документи, що стало підставою для самостійного визначення відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом. В зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Прокурор Львівської області подав заяву про вступ в справу, проте в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Жодних аргументів проти позову суду не надав. Відтак, суд вважає, справу можливо розглядати у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст. 71 КАС України.

Дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін і вияснивши всі фактичні обставини справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного:

Між позивачем та фірмою Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa (ОСОБА_4) були укладені договори продажу від 03.01.2008 року №01/2008, від 01.01.2009 року №03/2009, а також зовнішньоекономічний договір про співпрацю від 01.02.2010 року №05/2010, за умовами якого позивач, як дистрибютор, відповідно до товаросупровідних документів, які є невід'ємною частиною договору, неодноразово в травні липні 2010 року ввозив в Україну товари (а саме - різноманітні будівельні інструменти). При цьому позивач був ексклюзивним представником щодо продажу ручних та механічних інструментів торгових марок зазначеної вище іноземної фірми на території України за сертифікатом від 01.06.2010 року.

Також між позивачем та фірмою LINE Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa (ОСОБА_4) було укладено договір продажу від 21.01.2010 року №OI/U/2010, за умовами якого позивач відповідно до товаросупровідних документів, які є невід'ємною частиною договору, одноразово в травні 2010 року ввіз в Україну товари (а саме -труби зварні круглого поперечного перерізу з чорних металів).

Позивачем були подані відповідачу вантажні митні декларації від 30.04.2010 року №209000011/2010/015688, від 17.05.2010 року №209000011/2010/017911, від 15.06.2010 року №209000011/2010/021839, від 15.06.2010 року №209000011/2010/022191, від 30.06.2010 року №209000011/2010/023383, від 27.07.2010 року №209000011/2010/026967 разом із деклараціями митної вартості (ДМВ), визначеними за цінами договору та товаросупровідних документів фактур, накладних, сертифікатів про походження товарів, калькуляцій витрат на перевезення.

На поданих ДМВ відповідачем було вчинено напис про необхідність надання додаткових документів згідно пункту 11 Постанови КМУ № 1766, після чого були прийняті рішення про визначення митної вартості товарів від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1, від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1, від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1.

В графі 33 рішень від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1 та від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1 зазначено, що митна вартість визначена відповідно до цінової інформації ПІК ДМСУ (програмно-інформаційного комплексу єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України).

В графі 33 рішень від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1 зазначено, що митна вартість визначена відповідно до положень ст.266-273 Митного кодексу України №92-ІV від 11.07.2002р., постанови КМУ № 1766 від 20.12.2006 року, постанови КМУ №339 від 09.04.2008 року та наказу ДМСУ від 24.06.2009 року №602.

За статтею 264 Митного кодексу України (МК України), заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом. На письмову вимогу декларант має право на надання йому в тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно того, як митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів. Строк дії гарантійних зобов'язань, визначених цією статтею, не може перевищувати 90 календарних днів з моменту випуску товарів у вільний обіг. Після надання банком гарантій, зазначених у частині третій цієї статті, митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством. Додаткові витрати, що виникли у декларанта у зв'язку з уточненням заявленої ним митної вартості або поданням митному органу додаткової інформації, несе декларант. Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду. У повідомленні митного органу вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.

За пунктом 15 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766, у випадках, передбачених статтею 264 Митного кодексу України, декларант має право звернутися до митного органу із заявою про випуск товарів, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку. Порядок випуску товарів у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку встановлюється Держмитслужбою.

Наказом Державної митної служби України від 17.03.2008 року №230 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.03.2008 року за №259/14950) було затверджено Порядок випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України, який визначає механізм реалізації права декларанта, що заявляє митну вартість, згідно з положеннями статті 264 Митного кодексу України і пункту 15 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766.

Відповідно до наведеного вище позивач подав відповідачу повторні вантажні митні декларації від 06.05.2010 року №209000011/2010/016341, від 19.05.2010 року №209000011/2010/018181, від 19.06.2010 року №209000011/2010/022362, від 19.06.2010 року №209000011/2010/022340, від 01.07.2010 року №209000011/2010/023722, від 30.07.2010 року №209000011/2010/027311 разом із деклараціями митної вартості (ДМВ), визначеними за зазначеними вище рішеннями відповідача про визначення митної вартості товарів та повністю сплатив суму податків (ввізного мита та податку на додану вартість) за такими рішеннями.

З метою перегляду рішень про визначення митної вартості позивач подавав відповідачу листи від 31.05.2010 року №1/11, від 21.06.2010 року №4/11 та №5/11, від 03.08.2010 року №11/13, до яких додавав такі документи інвойси (рахунки), контракти на імпорт товарів, прайс листи фірми Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa, листи фірм Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa та LINE Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia»Spolka komandytowa про склад витрат на виробництво продукції, вантажні митні експортні декларації країни відправлення (ОСОБА_4), свідоцтва походження товарів, договори купівлі-продажу з ТОВ «Практікер Україна», якому позивачем в подальшому поставлялись імпортовані товари, прайс листи позивача щодо цін на імпортовані товари в Україні, копії видаткових накладних та податкових накладних на продаж імпортованих товарів ТОВ «Практікер Україна», каталоги товарів, договори на перевезення товарів, калькуляції витрат на надання транспортних послуг.

У відповідь відповідачем були надані листи від 30.07.2010 року №18/22-10334, від 10.08.2010 року №18/27-10970, від 21.08.2010 року №18/27-11703, від 28.08.2010 року №18/22-11705, в яких зазначалось про відхилення заяв позивача про перегляд рішень про визначення митної вартості.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_5 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, яке передбачено статтею 55 ОСОБА_5 України, відповідно до якої, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із наведеною нормою ОСОБА_5 України кореспондуються норми, закріплені в частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до частини 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_5 чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Загальні положення визначення митної вартості товарів встановлені статтями 259-265 Митного кодексу України (МК України), а методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, та порядок їх застосування встановлені статтями 266-273 МК України. Конкретний порядок та умови декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, встановлені Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 із наступними змінами та доповненнями, а конкретна процедура здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення і після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України, а також донарахування обов'язкових платежів визначені Порядком здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року №339.

Статтею 259 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу, а статтею 260 МК України визначено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Порядок визначення митної вартості товарів поширюється на товари, які переміщуються через митний кордон України. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

За статтею 266 МК України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 267 МК України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті»стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Зі змісту наведених вище норм статей 266 і 267 МК України вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), який підлягає застосуванню в першу чергу, тоді як застосування митним органом інших методів можливе лише в разі належного обґрунтування неможливості застосування першого метода, та після проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За статтею 273 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно з положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості. Якщо ця стаття застосовується митним органом, на вимогу декларанта, митний орган зобов'язаний письмово поінформувати його про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 11 цього ж Порядку, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці»декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу». Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Із змісту наведених вище норм Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження вбачається, що вони не зобовязували позивача надавати повний перелік документів відповідно до пункту 11 Порядку, а саме формулювання вказаної норми - «можуть подаватися»- вказує на те, що витребування таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Однак наявність таких сумнівів представниками відповідача під час судового розгляду не була доведена та не було спростовано обґрунтованість наданих позивачем на підтвердження первісної митної вартості значної кількості товаросупровідних документів та додаткових документів.

Також представниками відповідача не було надано конкретної інформації щодо підстав збільшення митної вартості. На обґрунтування своїх дій представники відповідача в ході судового розгляду надали витяги із програмно-інформаційного комплексу єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України: 1) за період з 05.02.2010 року по 05.05.2010 року за кодами товарів НОМЕР_1, НОМЕР_2, 820299110; 2) за період з 18.03.2010 року по 18.06.2010 року за кодами товарів НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10; 3) за період з 30.03.2010 року по 30.06.2010 року за кодами товарів НОМЕР_11, НОМЕР_12, 0, НОМЕР_9, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15; 4) за період з 29.04.2010 року по 29.07.2010 року за кодом товарів 0, НОМЕР_11, НОМЕР_1.

За результатами порівняльного аналізу рішень відповідача про визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів із згаданими вище витягами, суд дійшов висновку, що в таких відсутнє належне обґрунтування збільшення митної вартості імпортованих позивачем товарів. У таких витягах міститься інформація про значно менші ціни подібних товарів з тих же країн походження, ніж заявлені позивачем ціни на імпортовані товари, й разом з тим наявна інформація про товари з інших країн походження, яка не могла бути підставою для збільшення митної вартості, визначеної позивачу. Також в представлених витягах з ЄАІС ДМС України відсутня інформація про ідентичні товари тих же виробників, які б були ввезенні третіми особами, а цінові діапазони на товари є надзвичайно великі, що свідчить про неможливість їх простого порівняння, а також ставить під сумнів висновки митного органу щодо правильності визначення митної вартості на товари, які ввозились позивачем.

Також суд відзначає, що дані граф 33 рішень про визначення митної вартості товарів від 18.06.2010 року, від 30.06.2010 року та від 29.07.2010 року не містять жодних посилань на обґрунтовані підстави їх прийняття і зводяться лише до переліку нормативно-правових актів загальної дії.

Як зазначено в постанові Верховного суду України від 20 квітня 2010 року, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

В листі Комітету Верховної ОСОБА_3 України з питань фінансів і банківської діяльності від 02.04.2004 року №06-10/10-392 «Щодо застосування окремих положень чинного законодавства з питань визначення митної вартості товарів при їх митному оформленні»зазначено, що резервний метод оцінки товарів, що імпортуються, застосовується у випадках, коли митна вартість не може бути визначена з допомогою інших методів митної оцінки товарів. Визначення митної вартості з застосуванням резервного методу полягає у гнучкому застосуванні інших методів визначення митної вартості товарів, передбачених Митним кодексом України. При застосуванні резервного методу особливо слід звернути увагу на те, що незважаючи на певну гнучкість обов'язковою вимогою до всіх базових цінових даних, які беруться за основу для розрахунків, є їх прив'язка до конкретного товару. Така умова встановлена статтею 273 Митного кодексу України і передбачає, що для визначення митної вартості товарів не може використовуватися довільно встановлена чи достовірно не підтверджена ціна товарів. Ця норма не допускає використання як основи для розрахунку митної вартості товару, будь-яких орієнтовних, індикативних, середньоконтрактних та інших цін на товари, що є розрахунковими середніми даними на узагальнені групи товарів. Тобто ціна, що використовується як основа для обчислення митної вартості товарів має базуватись на реальній, обґрунтованій ціновій інформації на конкретний товар, опис якого містить дані (комерційна назва товару, опис, відомості про виробника, матеріал, технічні характеристики, тощо), що дозволяють його однозначно ідентифікувати.

Закріплений у частині 1 статті 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі наведеного вище суд встановив, що позивачем при митному оформленні товарів подавались документи, які належним чином підтверджували заявлену митну вартість, та були достатніми для підтвердження такої вартості за першим методом згідно статей 266 і 267 МК України, тоді як відповідачем була довільно збільшена митна вартість та не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості за першим методом застосування та підстави застосування відразу шостого (резервного) методу для визначення митної вартості товарів. Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в достовірності наданої інформації. Крім того, відповідачем не було надано доказів наявності в інформаційній базі цін на подібні товари, що були визначені не резервним методом. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано належної оцінки тому факту, що ТзОВ "1001 дрібниця" є авторизованим дистриб'ютором фірми "TOPEX Sp. z o.o." на території України.

Згідно ч. 4 статті 267 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій формі.

Відповідач не послався на жодні обставини, які виключають використання першого методу, як і не надав доказів неможливості послідовного застосування інших методів визначення митної вартості окрім резервного, а відтак відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, оскільки заперечував проти адміністративного позову. В той же час, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів позивачем був наданий весь перелік документів, передбачених п. 7 постанови Кабінету України «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження»від 20.12.2006 року №1766.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.03.2010 року по справі К-40508/09, від 15.07.2010 року по справі К-17069/08, від 01.09.2010 року по справі К-20882/10, від 14.10.2010 року по справі К-27736/10.

За статтею 19 ОСОБА_5 України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати оскаржувані рішення про визначення митної вартості такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом скасування рішень відповідача про визначення митної вартості товарів від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1, від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1, від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1.

Крім того, суд вважає допустимим застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом зарахування у рахунок майбутніх платежів сум зайво сплачених податків (ввізного мита та податку на додану вартість) в розмірі 98735,09 грн.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про визначення митної вартості товарів від 05.05.2010 року №209000006/2010/007309/1, від 18.05.2010 року №209000006/2010/008109/1, від 18.06.2010 року №209000006/2010/010013/1 та №209000006/2010/010017/1, від 30.06.2010 року №209000006/2010/010525/1, від 29.07.2010 року №209000006/2010/011950/1.

Зобовязати Львівську митницю Державної митної служби України зарахувати у рахунок майбутніх платежів товариства з обмеженою відповідальністю "1001 дрібниця" суму зайво сплаченого ввізного мита в сумі 16949,83 грн. та податку на додану вартість в сумі 81785,26 грн., всього в розмірі 98735,09 (дев'яносто вісім тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 09 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 02.03.2011 року.

Суддя Потабенко В.А.