Справа № 826/22327/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2016 року № 826/22327/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., cуддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України
провизнання незаконною постанови № 147 від 31.03.2015,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просила:

визнати постанову Кабінету Міністрів України № 147 від 31.03.2015 року «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» в частині встановлення в підпункті 1 пункту 1 постанови у 2015 році виплати разової грошової допомоги інвалідам війни першої групи у розмірі 2835 гривень незаконною та такою, що не відповідає статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стосовно відповідності постанови Уряду № 147 від 31.03.2015 року правової аргументації Європейського Суду з прав людини, яка визначена в пункті 23 рішення у справі «Сук проти України» (CASE OF SUK v.UKRAINE, Заява №10972/05, остаточне рішення від 10 березня 2011 року), а також в рішенні від 04.12.1974 року Yvonne van Duyn V.Home Office (Case 41/74 van Duyn V.Home Office) сумісно з правовою позицією Верховного Суду України, визначеною в постанові від 11.11.2008 року по справі № 21-84во08, що призвело до порушення права ОСОБА_1, визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу, вказаної Конвенції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, передбачені ст.13 цього Закону, а саме на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком у розмірі 9490 грн.

Проте, фактично отримала разову грошову виплату у розмірі 2835 грн. на підставі Постанови № 147, яка є незаконною в даній частині виплат та суперечить висновкам Конституційного Суду України, що, як наслідок, завдало ОСОБА_1 матеріальної шкоди. Зазначена шкода, на думку позивача, становить різницю між фактично отриманими грошовою допомогою та допомогою, яку повинна була отримати позивачка, що становить 6655,00 грн. (9490 грн -2835 грн). Вказане і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

У судові засідання позивач не з'являвся, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у своїй заяві вказав про можливість проведення судового засідання без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначив, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, так як жодних підстав для визнання судом оскаржуваної постанови незаконною немає, останню видано у межах компетенції, визначеної Конституцією України та Законом України «Про Кабінет Міністрів України», та просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Оголошення про відкриття провадження щодо оскарження окремих положень Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в даній адміністративній справі в порядку ч.4-5 ст. 171 КАС України здійснено в «Офіційному віснику України», 2015, № 92.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.22 Основного Закону держави визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно ст. 116 Основного Закону Держави, Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України».

Згідно з ч. 1 ст. 1 даного Закону, Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Ст. 20 цього ж Закону визначено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; Кабінет Міністрів України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 2 § 29 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, постанови Кабінету Міністрів видаються з питань:

- затвердження положення, статуту, порядку, регламенту, правил, методики та в інших випадках, коли суспільні відносини потребують нормативно-правового врегулювання;

- затвердження, прийняття міжнародного договору або приєднання до нього.

Так, проект постанови Кабінету Міністрів України № 147 від 31.03.2015 року «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» розроблено відповідно до п.1 §32 глави 2 розділу 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, подано Міністерством соціальної політики на розгляд Уряду, прийнято за № 31.03.2015 за № 147 із набранням законної чинності 04.04.2015.

Вказаною Постановою було встановлено розмір та порядок виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, інвалідам війни, учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також жертвам нацистських переслідувань.

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту Постанови реалізація проекту акта здійснювалось за рахунок і в межах коштів, передбачених Міністерству соціальної політики за бюджетною програмою 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань». У 2015 році обсяг видатків на зазначену мету становить 882 852,5 тис. грн. для здійснення виплат 1 508,933 тис. ветеранів війни та жертвам нацистських переслідувань.

При цьому варто зазначити, що проект акту погоджено без зауважень Міністерством фінансів України, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством юстиції України (довідка про погодження проекту постанови від 31.03.2015).

Також, як вбачається з правової експертизи проекту Постанови проведеної Управлінням соціального, трудового та гуманітарного законодавства Департаменту конституційного, адміністративного та соціального законодавства Міністерства юстиції, норми Постанови відповідають Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 висловлено правову позицію, за якою передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Із вищезазначеного вбачається, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженням видавати на основі та на виконання Конституції і законів України обов'язкові для виконання акти, зокрема постанови, які б визначали механізм обчислення виплат разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» відповідно до Закону.

Таким чином, суд вказує, що приймаючи в межах своєї компетенції на підставі Конституції та законів України обов'язкові для виконання акти - постанови та розпорядження, Кабінет Міністрів України діє у сфері публічно-правових відносин як суб'єкт владних повноважень, реалізуючи законодавчо закріплені за ним владні управлінські функції.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання незаконною постанови Кабінету Міністрів України № 147 від 31.03.2015 року «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», є необґрунтованою, оскільки вказана вище постанова є чинною, в судовому порядку не скасована, тому, з огляду на це, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене та виходячи із встановлених судом під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді

Є.В. Аблов

А.В. Літвінова