Справа № 522/312/16-а
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/312/16-а
Провадження № 2а/522/207/16
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

(повний текст)

«11» квітня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси як адміністративний суд у складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної служби першої роти другого батальйону Управління патрульної служби у місті ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, за участі третьої особи Управління патрульної служби у м. Одесі Міністерства внутрішніх справ України,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серія ПС2 № 792738 у справі про адміністративне правопорушення від 3.01.2016 року, ухвалену інспектором патрульної служби першої роти другого батальйону Управління патрульної служби у місті ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,0 гривень за порушення положень частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по цій справі, посилаючись на наступні обставини. Відповідачем, під час виконання своїх службових обовязків, 03 січня 2016 року складено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, за змістом якої 03 січня 2016 року о 01 годині 25 хвилин на регульованому світлофорним об'єктом перехресті по вул. Люстдорфська дорога у місті Одесі позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив його проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Управління патрульної служби у м. Одесі Міністерства внутрішніх справ України надав суду заперечення, яким просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши думку сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

З приводу визначення предметної та територіальної підсудності адміністративної справи.

За правилом частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач в порядку адміністративного судочинства оскаржує дії відповідачів під час здійснення уповноваженими посадовими особами органу ДАІ дій під час притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на це предмет спору відноситься до підсудності місцевого загального суду за місцем проживання позивача. Останнє узгоджується з правилом частини 2 статті 19 КАС України.

Щодо фактичних обставин по справі.

З матеріалів справи вбачається, що 3 січня 2016 року інспектором патрульної служби першої роти другого батальйону Управління патрульної служби у місті ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_3 ухвалено постанову, серії ПС 2 № 792738, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,0 гривень за порушення положень частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 03 січня 2016 року о 01 годині 25 хвилин на регульованому світлофорним об'єктом перехресті по вул. Люстдорфська дорога, 120 у місті Одесі позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив його проїзд на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3. Правил дорожнього руху України.

Щодо надання правової оцінки спірній постанові та обґрунтованості її ухвалення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП України, передбачена відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника .

Згідно з п.8.7.3. «е» ПДР України червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

Відповідно до вимоги п. 16.8 ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку, незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка (стоп-лінія) або дорожній знак «стоп», він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведене правило покладає обовязок доведення правомірності свого рішення на субєкта владних повноважень, відповідно, для цієї категорії судових справ застосовується правило про презумпцію вини відповідача субєкта владних повноважень, яка може бути заперечена за допомогою відповідних та достатніх доказів, що в цій справі вчинено не було.

Правилом статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Втім, наведені правила дотримані відповідачем під час ухвалення оскаржуваної постанови не були з огляду на таке.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

При цьому, посилання відповідача на відповідні належні докази відсутні й у оскаржуваній позивачем постанові.

Надані відповідачем та третьою особою відеоматеріали не містять відеозйомки безпосередньо моменту вчинення позивачем правопорушення, з огляду на що не мають будь-якої доказової сили.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Втім, відповідачем не викладено жодних заперечень та не надано жодних належних доказів правомірності дій посадової особи та на спростування доводів, викладених в поясненнях позивача, що підтверджуються матеріалами справи та наведеними законодавчими нормами.

Враховуючи вказані обставини, при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем, у матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 70 КАС України не можуть бути визнано належним доказом показання свідка ОСОБА_4, який підтвердив факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки він також брав участь в оформленні правопорушення позивача під час подій, що передували складанню оспорюваної постанови, та, як наслідок, є процесуально заінтересованою особою на стороні відповідача під час розгляду цієї справи, а тому не може бути визнаний судом як безсторонній свідок вказаних подій.

Законної сили позбавляється оскаржувана позивачем постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності й в силу того, що ній відповідачем зазначено помилково адресу вчинення адміністративного правопорушення: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога , будинок №120, втім, як це визнано в судовому засіданні відповідачем, це не відповідає дійсному місцю вчинення порушення, на думку відповідача, адміністративного правопорушення. Неправильне зазначення адреси вказаних подій підтверджене співробітниками поліції й у судовому засіданні. При цьому за вказаною адресою відсутні перехрестю та світлофорний обєкт, а досліджувана подія сталася в іншому місці на перехресті вулиць Академіка Корольова та Л.стдорфської дороги, що має істотне значення для встановленні дійсних обставин події та встановлення чи заперечення вини позивача в порушенні ПДД.

Таким чином, постанова містить завідомо неправдиві відомості, в силу чого не може бути визнана такою, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Окрім наведеного, оскаржувану постанову складено поверхнево, без наведення належних доказів, під час її складання не опитано присутніх свідків, які могли б виступити очевидцями певних подій під час можливого скоєння правопорушення та підтвердити або спростувати такий факт, зокрема, не опитано та не встановлено особу свідка, який був присутній в автомобілі позивача, хоча саме його пояснення могли б підтвердити або спростувати вчинення позивачем порушення ПДД України.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація, усунення розбіжностей у показаннях учасників спірної ситуації), не було досліджено суть правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідача за ч. 2 ст. 122 КпАП України є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та суперечить положенням КпАП України.

Згідно зі ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може скасувати постанову і закрити провадження.

Керуючись ст. ст. 96, 268, 280, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 11, 69, 71, 86, 102, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, СУД

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ПС2 № 792738 у справі про адміністративне правопорушення від 3.01.2016 року, ухвалену інспектором патрульної служби першої роти другого батальйону Управління патрульної служби у місті ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850,0 гривень за порушення положень частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по цій справі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

11.04.2016