Справа № 804/5207/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2016 рокусправа № 804/5207/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

ОСОБА_2 посв. №0944

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року

у справі № 804/5207/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.12.2014 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю застосування штрафних санкцій та визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість з огляду на реальність господарських операцій підприємця з ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес СПЛ-Консалт», що підтверджено належним чином складеною первинною документацією.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що за запитом податкового органу позивачем не було надано витребуваних первинних документів, а з тих, що були надані до перевірки, неможливо визначити, який товар перевезений та ким, неможливо визначити реальність фактичного надання послуг, умови транспортування, стан розрахунків, а також встановлена відсутність технічних можливостей у контрагентів позивача реалізовувати господарські операції.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи, що призвело до не вірного вирішення справи по суті. Судом не взято до уваги, що позивачем здійснюється підприємницька діяльність по виготовленню пакувальної тари, у зв'язку з чим підприємцем наймались перевізники ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» та ТОВ «Лонгкон» для перевезення зазначеної продукції на склади підприємств контрагентів, на підтвердження чого позивачем надавались відповідачу і на запити, і до перевірки, а також і до суду відповідні первинні документи.

Позивач, його представник в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. В поданих суду запереченнях Нікопольська ОДПІ проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Лонгкон» та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» здійснюється поза межами правового поля, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Лонгкон» та контрагентами-покупцями є фіктивними правочинами, з чого вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують податкові зобов'язання, з метою штучного формування податкового кредиту, які не мають товарного характеру.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Нікопольською ОДПІ направлено позивачеві ФОП ОСОБА_1 запит № 16278/10/04-07-17-01-52 від 19.08.2014 про надання пояснень та документів з питань підтвердження взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Лонкон» за квітень-червень 2014 року (т.1, а. с.51).

Листом від 19.09.2014 ФОП ОСОБА_1 на вищевказаний запит надав пояснення щодо взаємовідносин з ТОВ «Лонкон» та податкові накладні за квітень-червень 2014 року (т.1, а. с.52, на зв.).

Також Нікопольською ОДПІ направлено ФОП ОСОБА_1 запит № 18027/10/04-07-17-01-52 від 18.09.2014 про надання поранень та документів з питань підтвердження взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Лонкон» та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» за липень 2014 року (т.1, а. с.53).

Листом від 29.09.2014 ФОП ОСОБА_1 на вищевказаний запит надав пояснення щодо взаємовідносин з ТОВ «Лонкон» та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» та податкові накладні і акти надання послуг за липень 2014 року (т.1, а. с.54, на зв.).

З огляду на отримання податкової інформації про факти можливих порушень ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства та ненадання первинних документів на підставі яких було сформовано дані податкового обліку за квітень-липень 2014 року, керівником Нікопольської ОДПІ був винесений наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині визначення правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Лонгкон» за квітень липень 2014 року та ТОВ «Бізнес СЛЛ-Консалт» за липень 2014 року та подальшої реалізації отриманої продукції (послуг) в поточному та наступних податкових періодах ФОП ОСОБА_1 (т.1, а. с.56).

За результатами проведеної перевірки Нікопольською ОДПІ складено акт № 3236/04-07-17-03- від 05.11.2014 (т.1, а. с.14-48).

Згідно висновків акту перевірки встановлено низку порушень ФОП ОСОБА_1 приписів податкового законодавства, серед яких порушення:

- п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого по контрагентах ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес СЛЛ-Консалт» Підприємцем було занижено податок на додану вартість у сумі 25 1670,66 грн., за квітень-липень 2014 р.;

- п.п.44.1, 44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, яке полягає у ненаданні Підприємцем контролюючому органу первинних (на перевірку не надано документи. Перелік яких вказаний в п.1.11 акту перевірки) за перевірений період при здійсненні податкового контролю.

03.12.2014 на підставі вказаного акта перевірки Нікопольською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким підприємцю за порушення п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 31452,08 грн., у тому числі 25161,66 грн. основного платежу та 6290,42 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.1, а. с.49);

- № , яким за порушення п.п.44.1, 44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штрафну санкцію (штраф) у розмірі 510 грн. (т.1, а. с.50).

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність висновків податкового органу.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2014 колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки від 05.11.2014 встановлено недодержання позивачем вимог ст.203 ЦК України в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_1 з постачальниками послуг ТОВ «Лонгкон» за квітень-липень 2014 року та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» за липень 2014 року (т.1, а. с.48).

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК України (в редакції, що діяла на момент формування позивачем податкового кредиту) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, з положень статей 183 та 184 ПК України вбачається, що особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази відсутності у контрагентів позивача - ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес СЛЛ-Консалт», статусу юридичних осіб, статусу платників ПДВ на момент реалізації господарських операцій, відповідачем суду не надані, що, в свою чергу, свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб'єктності у контрагентів позивача під час реалізації господарських операцій і про безпідставність тверджень відповідача про відсутність такої правосуб'єктності у вказаних юридичних осіб.

У ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, є оптова торгівля деревиною, будівельним матеріалами та санітарно-технічними обладнанням (т.1, а. с.15).

За поясненнями ФОП ОСОБА_1, що не спростовується відповідачем, позивач здійснює підприємницьку діяльність, яка полягає у тому, що в орендованому приміщенні по АДРЕСА_1 розгорнуто виробництво та ремонт пакувальної тари для упаковки та транспортування габаритних вантажів (дерев'яні піддонів та ін.).

Позивачем укладені угоди з компаніями - споживачами його продукції: ТОВ «АТБ-Маркет», ПАТ «Миргородський завод мінвод», ТОВ «Нова Пошта», ТОВ «ДЗБМ» тощо, на виконання яких підприємець поставляє готову пакувальну тару та вивозить зі складів контрагентів зламану тару та здійснює її ремонт.

Для відвантаження готової тари контрагентам та вивезення зламаної тари зі складів контрагентів, позивач користувався послугами перевізників: ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» та ТОВ «Лонгкон».

Згідно положень ч.1 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Так, на підтвердження пояснень позивачем надано до матеріалів справи наступні докази:

- договір оренди нежитлового приміщення № 04/12 від 04.12.2013 та додаткова угода № 1 від 01.12.2014, з якого вбачається, що у перевірений період ФОП ОСОБА_1 був орендарем нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.101, 102);

- договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 020601 від 02.06.2014, укладений між ТОВ «Лонгкон» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) (т.1, а. с.128) та договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 010701 від 01.07.2014, укладений між ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) (т.1, а. с.204), за аналогічними умовами яких Експедитор зобов'язався від свого імені та за рахунок Замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжміських та міжнародних сполученнях, залучаючи для здійснення перевезення третю сторону на підставі договорів, укладених між Експедитором та третьою стороною;

- податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури, заявки на транспортно-експедиційне обслуговування, товарно-транспортні накладні, що свідчать про здійснення перевезень піддонів, платіжні доручення, що свідчать про оплату позивачем у безготівковому порядку послуг з перевезення вантажів вказаним контрагентам (т.1, а. с.70-187, т.2, а. с.55-97, 219-242).

- договори ФОП ОСОБА_1 про поставку (купівлю-продажу) дерев'яних піддонів контрагентам-покупцям: ТОВ «АТБ-Маркет», ПАТ «Миргородський завод мінвод», ТОВ «Нова Пошта», ТОВ «ДЗБМ» та ін. (т.1, а. с.205-230); первинні документи, що свідчать про виконання цих договорів: видаткові і податкові накладні, рахунки-фактури тощо (т.1, а. с.231-240; т.2, а. с.1-54).

Достовірність наведених вище первинних документів не викликають сумніву, виходячи із їх змісту та форми, вбачається, що вони підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» та рух активів у процесі здійснення господарської операції і зміни у власному капіталі позивача.

Отже, витрати, понесені позивачем за вищевказаними господарськими операціями з ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт», пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 І надані у підтвердження цих витрат документи, з огляду на умови договорів транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 020601 від 02.06.2014 та № 010701 від 01.07.2014, є достатніми для підтвердження господарських операцій з придбання транспортно-експедиційних послуг по ланцюгу: ФОП ОСОБА_1 - ТОВ «Лонгкон», ФОП ОСОБА_1 - ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт».

Крім того, аналіз наведених норм свідчить про те, що саме податкова накладна як звітний податковий документ, є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

При цьому відповідачем не надано суду доказів того, що виписані вказаними контрагентами-постачальниками послуг податкові накладні, які є за приписами Податкового кодексу України підставою для формування податкового кредиту позивача, не відповідають положенням Наказу Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 14.01.2014 № 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962.

Також відповідачем не зафіксовано в акті перевірки від 05.11.2014 порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку підприємця.

Відповідач в обґрунтування наявності встановлених в акті перевірки від 05.11.2014 порушень позивачем податкового законодавства посилається на ненадання позивачем до перевірки господарських договорів, укладених з вищевказаними контрагентами -ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт», актів здачі-прийняття транспортно-експедиційних послуг (за квітень-червень 2014 року), фінансово-господарських документів, що підтверджують сплату грошових коштів за вчиненими правочинами, а саме: платіжні доручення, виписки банківських установ або прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО та інші, або наявність дебіторської та кредиторської заборгованості із зазначенням періоду виникнення (помісячно) з вищевказаним контрагентами, первинні транспортні документи (товарно-транспортні накладні, дорожні листи, копії техпаспортів та інші), акти звірок, угоди взаємозаліків, копії первинних документів або інформація, щодо подальшого надання отриманих послуг (або щодо використанні у власній діяльності) в поточному та наступних податкових періодах).

Разом з тим, посилання відповідача на ненадання таких видів первинних документів, як акти здачі-прийняття транспортно-експедиційних послуг, первинні транспортні документи (товарно-транспортні накладні, дорожні листи, копії техпаспортів та інші), акти звірок, угоди взаємозаліків, копії первинних документів або інформація щодо подальшого надання отриманих послуг, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідачем не доведено, що саме цими видами документів можуть бути підтверджені господарські операції з придбання транспортно-експедиційних послуг, і не доведено, що ті документи, які були надані підприємцем до перевірки (податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг)) не підтверджують реальності вказаних господарських операцій.

Щодо ненадання позивачем до перевірки господарських договорів, податковим органом не визначено правову норму, згідно якої ненадання платником податків договорів (при наданні інших первинних документів), є підставою для висновку щодо нереальності господарських операцій.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на неправомірність вимог відповідача про необхідність підтвердження позивачем вказаних господарських операцій певними видами транспортної документації (товарно-транспортних накладними, подорожніми листами, технічними паспортами тощо), з посиланням на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 (далі - Правила № 363), товарно-транспортні (ТТН) є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Цими Правилами № 363 товарно-транспортна накладна визначена як документ на перевезення вантажів наряду з іншими документами, а саме подорожними листами.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 (далі - Правила № 363), товарно-транспортні (ТТН) є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Подорожній лист - первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Так, згідно Правил товарно-транспортні накладні є внутрішнім документом сторін і не свідчать про наявність певних договірних (правових) стосунків між ними.

Таким же внутрішнім документом для водія і підприємства, на якому такий водій працює, є подорожній лист.

При цьому товарно-транспортна накладна з 22.05.2006 виключена як бланк суворої звітності, у зв'язку з втратою сили Наказом Мінстату України, Мінтранспорту України від 07.08.96 № 228/253, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.08.96 за № 483/1508.

Передача ж копій техпаспортів (тобто свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу) при здійсненні вантажних перевезень взагалі не передбачено вимогами чинного законодавства.

Крім того, з вищенаведених умов договорів транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 020601 від 02.06.2014 та № 010701 від 01.07.2014 вбачається, що Експедитори (ТОВ «Лонгкон» та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт») були зобов'язані лише організувати доставку вантажів в міжміських та міжнародних сполученнях, залучаючи для самого здійснення перевезення третю сторону на підставі договорів, укладених між Експедитором та третьою стороною.

Враховуючи ці умови договорів, колегія суддів вважає висновки відповідача та суду першої інстанції про те, що перевезення не мали місця, є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів зауважує на відсутності оцінки суду першої інстанції вищевказаних договорів № 020601 від 02.06.2014 та № 010701 від 01.07.2014, наданих позивачем під час судового розгляду справи. Тим більш, що матеріали справи свідчать про надання підприємцем пояснень відповідачу стосовно наявності цих договорів, платіжних документів, інших первинних документів вже на стадії адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень (т.2, а. с.180-208).

Також не можуть бути підставою для висновку щодо відсутності реальності господарської операції посилання податкового органу на відсутність ТОВ «Лонгкон» та ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» за місцезнаходженням, оскільки наслідком відсутності платника податків за юридичною адресою (що, відповідно, виключає можливість надання таким платником податків первинних документів) згідно податкового законодавства не може бути застосування штрафних санкцій та визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість для контрагента такого платника податків.

Що ж до відсутності трудових ресурсів, складських приміщень тощо у контрагентів позивача, то посилання податкового органу на відсутність у підприємства-контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, само по собі не свідчить про фіктивність господарської операції, адже підприємство-постачальник може здійснювати реальні торговельні операції та не обов'язково має бути виробником товару чи послуги, і, саме залучення третіх осіб для виконання перевезення передбачено умовами договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт».

Тим більш, що крім зазначеної інформації, відповідачем не надано належних доказів відсутності трудових та матеріальних ресурсів у вказаних товариств.

Крім того, зазначаючи про не спрямованість на реальне настання правових наслідків правочинів позивача з ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт», податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні і недійсність таких правочинів визнається тільки судом (ст.234 ЦК України).

Частиною 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано суду рішень, які б визнавали недійсними вказані вище правочини (договори).

Також податковим органом не надано суду доказів використання придбаних позивачем послуг у неоподатковуваних операціях.

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування, згідно частини 4 якої підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок суду для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, є лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Зі змісту наданих відповідачем судових рішень у кримінальних справах не вбачається, що при їх винесенні вирішувались питання, чи мало місце діяння, яке є предметом дослідження у даній адміністративній справі, чи має місце склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений та інші питання, тобто, що вирішувались питання про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт» за договорами № 020601 від 02.06.2014 та №010701 від 01.07.2014, тому колегія суддів не вбачає підстав для взяття до уваги вказаних судових рішень.

Отже, Нікопольською ОДПІ не надано беззаперечних доказів порушення позивачем п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, які б свідчили про відсутність фактичного надання транспортно-експедиторських послуг ТОВ «Лонгкон» і ТОВ «Бізнес-СЛЛ-Консалт», що означає безпідставність збільшення Підприємцю грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 31452,08 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 03.12.2014.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2014 колегія суддів зазначає наступне.

З наведених вище обставин вбачається, що штрафні санкції застосовані до позивача на підставі п.121.1 ст.121 ПК України у зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_1 на перевірку всього переліку документів, який, на думку відповідача, був повинен надати підприємець, в порушення п.п.44.1, 44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України.

Відповідно до абз.1, 2 п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до абз.1 п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пункт 121.1 статті 121 ПК України передбачає, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Отже, застування штрафу за п.121.1 статті 121 ПК України можливе за наявності наступних обставин:

- у разі незабезпечення платником податків зберігання первинних документів у строк не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності; для складення якої використовуються зазначені документи;

- та/або у разі ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Відповідно до п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом:

- ведення обліку платників податків;

- інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу,

- перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій (п.71.1 ст.71 ПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем було надано первинні документи, а відповідачем, в свою чергу, застосовано штрафні санкції у зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_1 певних видів документів, тобто фактично штрафні санкції застосовано за надання документів, але не в повному обсязі.

Проте, положення п.121.1 статті 121 ПК України не передбачають можливості застосування податковим органом штрафних санкцій за неповне надання платником податків первинних документів при здійсненні податкового контролю.

Наведене свідчить про безпідставність застосування до підприємця штрафних санкцій у сумі 510 грн. відповідно до п.121.1 статті 121 ПК України згідно податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2014.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 03.12.2014.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та ухвалено судове рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 804/5207/15 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.12.2014 № та № .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко