Справа № 826/16668/13-а (2т.)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. м. Київ К/800/45809/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

за участю представника

позивача - Круглика В.В.,

інші учасники процесу не з»явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року

у справі №826/16668/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до 1) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної

служби України Корюк Тетяни Василівни,

2) Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ксюніан"

про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в державній

реєстрації та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічний акціонерний товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ксюніан" про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в державній реєстрації та зобов'язання вчинити дії.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10.09.2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5» за позивачем.

- зобов'язати прийняти рішення про державну реєстрацію права власності позивача на нежитлове приміщення, яке розташоване в м.Луцьку по пр.Перемоги за №17, літери А-5 на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 20.12.2011 року №5004/2385/11, яке набрало законної сили 29.02.2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Т.В. від 10.09.2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5» за позивачем.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року.

Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем для державної реєстрації прав подано документи, які не дають змоги встановити відповідність заявленого права документам, що їх посвідчують, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Скаржник у касаційній скарзі вказує, що суди не звернули увагу, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» були подані всі необхідні для реєстрації права власності документи у відповідності до чинного законодавства. Також судами не надано юридичної оцінки доводам позивача про відсутність норм закону, які б передбачали надання документів на які посилався державний реєстратор при прийнятті відмови у здійсненні реєстрації. Скаржник зазначив, що нежитлове приміщення за адресою Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17-літера «А-5» вже було ідентифіковано як нотаріусом під час укладання договорів іпотеки, так і господарським судом. Площа приміщення 93,5 кв.м вказана і в договорі іпотеки, і в рішеннях суду. На думку скаржника, довод державного реєстратора про відсутність ідентифікації приміщення є необґрунтованим.

Від інших учасників процесу на адресу Вищого адміністративного суду України заперечення не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 серпня 2013 року позивач звернувся до реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення.

До заяви були додані: рішення Господарського суду Волинської області від 20 грудня 2011 року по справі №5004/2385/11; постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 29 лютого 2012 року по справі № 5004/2385/11; довідка з ЄДРПОУ, видана ГУ статистики у м.Києві 17 червня 2013 року; виписка з ЄДРПОУ, видана Державною реєстраційною службою 06 квітня 2013 року; витяг з ЄДРПОУ, виданий Державною реєстраційною службою 07 червня 2013 року; нотаріальна довіреність представника.

Заява та додані до неї документи були прийняті державним реєстратором Луцького МУЮ Герасимюк Ю.В. про що свідчить картка прийому заяви №4921020 та на підставі пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №534/23066 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» передані на розгляд до Державної реєстраційної служби України.

За результатами розгляду зазначених документів, 10 вересня 2013 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. прийнято рішення №5744504 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, наданим судовим рішенням за ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнано право власності на нежитлове приміщення, літ. «А-5», загальною площею 93,5 кв.м., номер приміщення не визначено, не подано технічної документації на об'єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує право власності на зазначений об'єкт за попереднім власником, згідно даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно об'єктом обтяження згідно договору іпотеки від 03 листопада 2006 року є нежитлове приміщення площею 87,6 кв.м.

Подані заявником документи не дають змоги ідентифікувати об'єкт нерухомого майна та провести його державну реєстрацію.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Пункт 1 частини 2 статті 9 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає обов'язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації.

В силу пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Пунктом 23 Порядку №703 визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 13. Порядку, у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи, докази, що розгляд заяви позивача про державну реєстрацію зупинявся, відсутні, що вказує на порушення відповідачем порядку прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про задоволення позову щодо визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Т.В. від 10.09.2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5».

Щодо вимоги про зобов'язання прийняти рішення про державну реєстрацію права власності позивача на нежитлове приміщення, яке розташоване в м.Луцьку по пр.Перемоги за №17, літери А-5 на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 20.12.2011 року №5004/2385/11, яке набрало законної сили 29.02.2012 року колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Таким чином, вимога про зобов'язання зареєструвати право не підлягає задоволенню, оскільки призведе до того, що суд перебере на себе повноваження відповідача та втрутиться в його дискреційні повноваження.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року №819/1849/13-а.

Разом з тим, для повного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності Товариства на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5.

Оскільки під час вирішення справи судами допущені порушення норм матеріального права, то судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі №826/16668/13-а - скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Т.В. від 10.09.2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5».

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України розглянути заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності Товариства на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги, 17 - літера «А-5.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді