Справа № 500/6947/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 500/6947/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Присакар О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірним рішення, зобовязання зарахувати пільговий стаж та призначити пільгову пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення № 97 від 04 листопада 2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області, щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2 ОСОБА_1.

Зобов'язав управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи ОСОБА_1 з:

- 11 березня 1981 року по 05 квітня 1981 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. т/х «Юний моряк»;

- 06 квітня 1981 року по 11 червня 1982 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. т/х «Балхаш»;

- 24 червня 1982 року по 31 травня 1984 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. Т-125;

- 01 червня 1984 року по 24 грудня 1985 року на посаді машиніста-матроса 1 кл., Т-234, 210, 208.;

- 25 грудня 1985 року по 22 червня 1986 року на посаді помпового машиніста-матроса т/х «Сборщик-6»;

- 06 вересня 1990 року по 30 вересня 1990 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. т/х «Сборщик-6»;

- 07 грудня 1990 року по 07 лютого 1991 року на посаді ст. механіка - зм. пом. капітана т/х «Труженик».

Також зобов'язав управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію з моменту звернення до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області, тобто з 22 липня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення нового рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

05 квітня 2016 року від апелянта надійшло клопотання про заміну сторони в апеляційному провадженні її правонаступником, а саме: управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (а.с.85).

В обґрунтування даного клопотання зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області змінило назву на Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі Пенсійний фонд).

Відповідно до ст. 55 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Ураховуючи клопотання сторін про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, суд апеляційної інстанції, на підставі ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження (а.с.81,85).

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у звязку з досягненням 58 років та маючи необхідний стаж роботи, в тому числі пільговий, ОСОБА_1 22 липня 2015 року звернувся із заявою до Пенсійного фонду про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.21).

Пенсійний фонд розглянув вказану заяву позивача та прийняв рішення № 97 від 04 листопада 2015 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах (а.с.11).

В основу даного рішення покладено те, що за наданими документами пільговий стаж позивача складає 9 місяців 5 днів, що не дає йому права на призначення такої пенсії.

Так, відповідачем до пільгового стажу не включені наступні періоди роботи:

- з 11 березня 1981 року по 11 червня 1982 року;

- з 24 червня 1982 року по 22 червня 1986 року;

- з 06 вересня 1990 року по 30 вересня 1990 року;

- з 07 грудня 1990 року по 07 лютого 1991 року.

Обґрунтовуючи невключення вказаних періодів роботи, відповідач зазначив, що в ці періоди ОСОБА_1 займав посади моториста-матроса, машиніста-матроса, помпового машиніста-матроса, ст. механіка - зм. пом. капітана на т/х «Юний моряк», Балхаш», «Труженик», «Сборщик-6», Т-125, 234, 210, 208, а ці посади не передбачені постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, якою затверджено, далі мовою оригінала, «Список №2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах».

Відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 працював на наступних посадах, які дають право на призначення пільгової пенсії, у наступні періоди:

- з 06 червня 1980 року по 10 березня 1981 року на посаді моториста 1 кл. т/х «Бурнас» - 9 місяців 5 днів;

- з 11 березня 1981 року по 05 квітня 1981 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. т/х «Юний моряк» - 26 днів;

- з 06 квітня 1981 року по 11 червня 1982 року на посаді моториста 1 кл.- матроса 1 кл. т/х «Балхаш» - 1 рік 2 місяці 6 днів;

- з 24 червня 1982 року по 31 травня 1984 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. Т-125 1 рік 11 місяців 8 днів;

- з 01 червня 1984 року по 24 грудня 1985 року на посаді машиніста-матроса 1 кл., Т-234, 210, 208 1 рік 6 місяців 24 дні;

-- з 25 грудня 1985 року по 22 червня 1986 року на посаді помпового машиніста-матроса т/х «Сборщик-6» - 5 місяців 29 днів;

- з 06 вересня 1990 року по 30 вересня 1990 року на посаді моториста 1 кл.-матроса 1 кл. т/х «Сборщик-6»- 25 днів;

- з 07 грудня 1990 року по 07 лютого 1991 року на посаді ст. механіка - зм. пом. капітана т/х «Труженик» - 2 місяці 1 день.

Дані періоди роботи позивача підтверджені довідкою Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 22 липня 2015 року (а.с.15).

Також в цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Державному підприємстві «Ізмаїльський морський торговельний порт» та виконував роботи з обслуговування головного двигуна та суднових механізмів, за професією, посадою плавсостав флоту, що передбачена Списком №2, затвердженого ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, розділ ХХХ, «Транспорт», підрозділ 2 «Морський флот».

Тобто, довідкою підприємства підтверджено, що пільговий стаж позивача складає 6 років 3 місяці 4 дні.

Скасовуючи спірне рішення, зобовязуючи відповідача зарахувати вказані періоди роботи позивача до пільгового стажу та призначити пільгову пенсію, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з записами у трудовій книжці та відповідно до уточнюючої довідки підприємства, ОСОБА_1Ф дійсно працював на посадах, що відносяться до Списку №2 та має право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у звязку з наступним.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що спірним є питання чи відносяться посади, які займав позивач, а саме моториста-матроса, машиніста-матроса, помпового машиніста-матроса, ст. механіка зм. пом. капітана до Списку №2.

Аналіз законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить про наступне.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, (далі Закон №1788) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Частина 5 ст. 13 Закону №1788 встановлює, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачений законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно ст. 100 Закону №1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 8 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах та згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується «Список №2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах», затверджений ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (розділ ХХХ, «Транспорт», підрозділ 2 «Морський флот» «Плавсостав флота»), який передбачав роботу моториста, машиніста та ст. механіка.

Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки позивач працював мотористом-матросом, машиністом-матросом, помповим машиністом-матросом та ст. механіком зм. пом. капітана на вищевказаному підприємстві, що дає йому право на державну пенсію на пільгових умовах за Списком №2.

Посилання апелянта на те, що позивач займав вказані посади за сумісництвом та вони не відносяться до Списку №2, не може бути прийнято судом апеляційної інстанції, у звязку з наступним.

Як було вже зазначено вище, матеріали справи містять уточнюючу довідку Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 22 липня 2015 року, яка підтверджує роботу позивача, в спірний період, повний робочий день з обслуговування головного двигуна та суднових механізмів, за професією, посадою плавсостав флоту, що передбачена Списком №2.

Крім цього, акт № 932 зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 30 липня 2015 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.22-23) свідчить про те, що в ході перевірки особових рахунків за 1980- 1991 роки оклад позивача становить 132 руб., що відповідає підвищеному посадовому окладу для посади моториста 1 кл. матроса 1 кл., помповий машиніст матрос та посади ст. механік - зм. пом. капітана оклад якого становить 185 руб. Також зазначено, що позивач працював повний робочий день, у відпустках без збереження заробітної плати не знаходився.

До того ж, у висновках даного акта зазначено, що довідка Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 22 липня 2015 року відповідає первинним документам.

Також, відповідно до штатних розкладів, які містяться на а.с.27-34, найменування посад, на яких працював позивач були передбачені по підприємству Ізмаїльський морський порт.

Апелянт, не погоджуючись з рішенням суду посилається на те, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги виконання позивачем робіт за суміщенням професій та посад, а саме палубного та машинного плавскладу, що позбавляє його на призначення пенсії на пільгових умовах.

З приводу даного доводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частина перша статті 105 КЗпП передбачає суміщення професій (посад), тобто можливість виконання працівником на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи.

Чинне законодавство України не повною мірою регулює питання роботи за суміщенням професій (посад). У зв'язку з цим щодо питань суміщення, крім законодавства України, слід керуватися постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04 грудня 1981 року та виданою щодо застосування цієї постанови Інструкції Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №53-ВЛ від 14 травня 1982 року в частині, що не суперечить Конституції та законам України.

ОСОБА_2 №1145 ОСОБА_2 Міністрів СРСР передбачено, що суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення.

Отже, суміщення професій (посад) допускається в тих випадках, коли працівник за своєю кваліфікацією може забезпечити якісне виконання як основної, так і суміщуваної (додаткової) роботи.

За працівниками, які зайняті на основній роботі зі шкідливими, небезпечними та важкими умовами праці і які суміщують професії (посади), зберігаються встановлені законодавством відповідні пільги (додаткові відпустки, скорочена тривалість робочого часу, безплатна видача спецодягу, спецвзуття, інших засобів індивідуального захисту, знешкоджувальних засобів, лікувально-профілактичного харчування тощо) незалежно від того, чи встановлено такі пільги для суміщуваної професії (посади).

Суміщення слід відрізняти від сумісництва, оскільки це різні поняття, які регулюються різними нормами законодавства про працю.

Так, сумісництво передбачає виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Питання роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій регулюються постановою Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року та Положенням про умови роботи за сумісництвом, затвердженим наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінфіну №43 від 28 червня 1993 року. З працівником, який працює за сумісництвом, укладаються окремі трудові договори: за основною роботою і за сумісництвом.

На відміну від сумісництва, додаткова робота у порядку суміщення професій (посад) провадиться працівниками за одним трудовим договором, на одному підприємстві, в установі, організації поряд з основною роботою і в межах установленої тривалості робочого дня.

За таких обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконання позивачем робіт за суміщенням не позбавляє його права на пільгову пенсію, а тому доводи апеляції є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови Пенсійного фонду у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Одночасно з цим, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо зменшення позивачу пенсійного віку на 2 роки, оскільки ст. 13 Закону №1788 передбачає зменшення такого віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам, за умови, якщо пенсіонер має не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до ст.12 Закону №1788, право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Враховуючи, що позивач має стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці 6 років 3 місяці 4 дні, то зменшення його пенсійного віку повинно відбуватися на 2 роки, а саме з 60 на 58 років.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Також, судом апеляційної інстанції ухвалою від 15 січня 2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення за подання апеляційної скарги.

Суд, на підставі ст.88 КАС України, стягує відстрочений судовий збір з Пенсійного фонду у розмірі 535,92 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення.

ОСОБА_2 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірним рішення, зобовязання зарахувати пільговий стаж та призначити пільгову пенсію залишити без змін.

Стягнути з Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області судовий збір у розмірі 535 (пятсот тридцять пять) грн. 92 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) 828011, рахунок отримувача 1008, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова