Справа № 803/3706/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

803/3706/15

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р.

Справа № 876/509/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання – Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ровер ЛТД» до Волинської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані рішення складено з порушенням норм законодавства, оскільки митним органом неправомірно застосовано відомості щодо вартості товару, а декларантом представлено всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товарів за ціною договору (за основним методом), як передбачено статтями 57, 58 Митного кодексу України (далі – МК).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі №803/3706/15 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на неповне з’ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, а також порушення судом норм матеріального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі покликається на той факт, що митна вартість задекларованого товару визначена відповідачем із застосуванням резервного методу, відповідно до ст.64 МК, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі від 30.10.1947, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях зазначених в Рішенні-1 та Рішенні-2. Вважає, що Картка відмови-1 та Картка відмови-2 є правомірними, винесеними із дотриманням вимог чинного законодавства, крім того, підстави, що стали причиною відмови в митному оформленні є цілком обґрунтованими.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність його дій щодо застосування резервних методів визначення вартості товарів та спростування можливості застосування основного методу. Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а також обставин, які б впливали на рівень задекларованих позивачем митної вартості товарів, судом не встановлено. Зазначає, що Митниця як суб'єкт владних повноважень не надала суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довела правомірності прийняття Рішення-1 та Рішення-2, а також Картки відмови-1 та Картки відмови-2.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.09.2015 між Westfleish SCE mbН (продавець) та ТОВ (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів № 44 (далі – Договір). Відповідно до умов вказаного Договору продавець продає, а покупець купує товар вказаний у Специфікації, яка є додатком до Договору і є його невід’ємною частиною. Розділом 2 вказаного Договору визначено, що продаж товару здійснюється на умовах CIP, CRT, DAР, EXW, FCA. До вказаного Договору застосовуються умови Інкотермс 2010. Розділ 3 Договору регулює ціну і порядок розрахунків, зокрема ціна за один кілограм поставленого товару встановлюється згідно із специфікацією. Оплата за поставлений товар проводиться в EURO шляхом банківського переводу грошових коштів. Оплата проводиться на підставі рахунку-фактури. Умови оплати згідно рахунку-фактури (а.с.21-25).

За ВМД-1 посадовою особою митниці встановлено наступні розбіжності та неточності: відповідно до правил Інкотермс 2010 умови поставки FCA передбачають обов’язкове зазначення географічного пункту завантаження товару у договорі купівлі-продажу, проте у специфікації до контракту не зазначено пункт завантаження, отже дана розбіжність не дає можливості ідентифікувати момент переходу ризиків на сторону покупця; відповідно до довідки про транспортування від 28.09.2015 №0106 немає даних про відстань перевезення, що унеможливлює перевірити достовірність декларування транспортних витрат.

За вказаною ВМД-1 позивачу було відмовлено у прийнятті митної декларації, у зв’язку із прийняттям Рішення-1, та видано Картку відмови-1.

У Картці відмови-1 відповідач роз’яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД-1 у відповідність до Рішення-1.

Для митного оформлення вказаного товару декларантом 12.10.2015 були подані на митний пост «Луцьк» Митниці наступні документи: міжнародна автомобільна накладна (CMR) від 08.10.2015; комерційна пропозиція від 02.10.2015; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 08.10.2015 № 0054; прейскурант (прас-лист) виробника товару від 0210.2015; висновок про вартісні характеристики товару від 12.10.2015 № 19-09/332; розрахунок ціни (калькуляція) від 02.10.2015; рахунок-фактура (інвойс) від 05.10.2015 DR-126879; Договір; специфікація від 02.10.2015 № 2; договір (контракт) на перевезення від 01.10.2015 № 13; ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2 ЄДР-00 від 12.10.2015 №600513; інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 08.10.2015 № 2730; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 08.10.2015 № 2370; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 08.10.2015 № 2370; ВМД від 12.10.2015 №205070000/2015/017799 (далі – ВМД-2); інші документи, перелічені в графі 44 ВМД.

За ВМД-2 посадовою особою митниці встановлено, що відповідно до довідки про транспортування від 08.10.2015 № 0054 немає даних про відстань перевезення, що унеможливлює перевірку достовірності декларування транспортних витрат.

За вказаною ВМД-2 позивачу було відмовлено у прийнятті митної декларації, у зв'язку із прийняттям Рішення-2, та видано Картку відмови-2.

У Картці відмови-2 відповідач роз'яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідність до Рішення-2.

З метою випуску товарів у вільний обіг, 29.09.2015 та 15.10.2015, позивачем подано Митниці вантажні митні декларації з уточненою митною вартістю за №205070000/2015/015629 та №205070000/2015/018181. В зазначених митних деклараціях було вказано митну вартість товару, яка була визначена позивачем, однак всі митні платежі сплачено з митної вартості товарів, що була визначена в оскаржуваних рішеннях Митниці про коригування митної вартості товару, що вбачається з графи «подробиці розрахунків». Внаслідок коригування митної вартості товарів, позивачем було сплачено донараховану суму мита, додаткового збору, податок на додану вартість.

Статтею 49 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 та 2 ст.52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як передбачено частинами 2 та 3 ст.53 МК, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Наведені норми вказують на те, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен перевіряти числове значення митної вартості та встановлювати причинний зв'язок між наявністю розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та неможливістю перевірити числове значення митної вартості.

При цьому лише за обставин неможливості визначення митної вартості у зв'язку з відсутністю згаданого причинного зв'язку, орган доходів і зборів, може витребувати додаткові документи, передбачені ст.53 МК.

Як визначено у частинах 1-3 ст.54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно із ч.6 ст.54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 7-9 ст.55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом

Частинами 1 та 2 ст.57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Статтею 256 МК визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз’яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару за морожений свинний тримінг 75/25 за вищевказаними поставками.

Як вже зазначалось судом першої інстанції, в графах 12, 45 ВМД-1 та ВМД-2 позивачем було вказано митну вартість, розраховану за ціною контракту із врахуванням витрат на транспортування.

Зі змісту положень частин 2-5 ст.53 МК, можна дійти висновку, що перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів є вичерпний, і лише при наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові складові митної вартості, чи відомостей щодо ціни, яка фактично була сплачена або підлягає сплаті за ці товари, можна витребувати додаткові документи, перелік яких теж чітко визначений законом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилання митного органу на відсутність в специфікації до контракту місця завантаження, оскільки, при умові поставки FCA DE Hoxter, яка вказана як в заявці на перевезення, так і рахунку-фактурі (інвойсі) пунктом завантаження є Нoxter, відповідно ризики переходять в момент передачі перевізнику на складі продавця в Hoxter.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані позивачем документи для розмитнення товару морожений свинний тримінг 75/25 не містили розбіжностей, відповідно і відсутні були підстави для витребовування додаткових документів.

Крім того, позивачем, в межах строків, визначених ст.55 МК, були надані органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, проте, відповідачем відмовлено у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Частина 2 ст.64 МК встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до частин 1-3 ст.33 МК інформаційні ресурси органів доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

Відповідачем в обґрунтування рішень про коригування митної вартості вказано, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв'язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Як вбачається із зазначених рішень, митну вартість визначено за резервним методом згідно із ст.64 МК на підставі цінової інформації наявної в митного органу.

Митний орган має право самостійно визначати митну вартість товарів, однак, це повинно відбуватись із дотриманням вимог чинного законодавства, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, докази, досліджені судом, не вказують на підтвердження позиції Митниці щодо застосування резервних методів визначення вартості товарів та спростування можливості застосування основного методу. Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, відповідачем не наведено, та інших обставин, які б впливали на рівень задекларованих позивачем митної вартості товарів, судом не встановлено.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч.3 ст.2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до ч.2 ст.88 КАС судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відтак, враховуючи, що на день ухвалення судового рішення апелянтом не сплачено у встановлений строк судовий збір за подання апеляційної скарги, такий підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань апелянта за рішенням суду.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року – без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 18 квітня 2016 року.