Справа № 813/6327/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року № 813/6327/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді - Сидор Н.Т., суддів Кедик М.В., Гулика А.Г.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання до вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), в якому з врахуванням уточнених позовних вимог від 01.02.2016 року просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 798 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_4 за п. 64 «г» /через скорочення штатів/;

- поновити ОСОБА_4 на роботі у підрозділах ГУ МВС України у Львівській області на посаду рівнозначну займаній позивачем на день звільнення;

- зобов'язати ГУ МВС України у Львівській області та ГУ НП у Львівській області зарахувати ОСОБА_4 в перелік працівників ГУ МВС України у Львівській області для проходження конкурсу на посади, що заміщаються поліцейськими;

- зобов'язати МВС України працевлаштувати ОСОБА_4 на посаду в ГУ НП у Львівській області на посаду в ГУ НП у Львівській області рівнозначну займаній позивачем в ГУ МВС України у Львівській області;

- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області та МВС України на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення 06.11.2015 року до часу поновлення в розмірі, що визначений відповідно до середньомісячного доходу на час поновлення;

- стягнення з ГУ МВС України у Львівській області та МВС України на користь позивача 50000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління МВС України у Львівській області її було звільнено з органів внутрішніх справ з підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) у зв'язку зі створенням Національної поліції та ліквідацією територіальних органів МВС. Таке звільнення позивач вважає протиправним, оскільки за змістом пунктів 9 та 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" звільнення з роботи працівників міліції через скорочення штатів можливе лише при відмові від проходження служби в поліції. Позивач стверджує, що не відмовлялася від проходження служби у поліції, натомість подавала рапорт з виявленням бажання продовження служби в ГУ НП у Львівській області. Водночас, при звільненні з роботи через скорочення штатів відповідачами не було надано можливості подальшого проходження служби в поліції. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Представник ГУ МВС України в Львівській області, ГУ НП в Львівській області та МВС України позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у визначений пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" порядку позивач був повідомлений про наступне вивільнення, разом з тим, впродовж трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про національну поліцію" не подав будь-яких заяв, клопотань, рапортів про бажання працювати у поліції, як то передбачено пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Тому, враховуючи, що від позивача не надходило рапорту про його звільнення у зв'язку з переведенням на роботу в інше міністерство, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, ГУ МВС України у Львівській області правомірно винесено наказ від 06.11.2015 року № 798 о/с про звільнення позивача на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_4 з 09.04.2001 року проходила службу в органах внутрішніх справ, з 29.01.2009 року займала посаду оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС.

Згідно з витягом з наказу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 20.04.2015 року № 31 о/с «По особовому складу», ОСОБА_4 надано відповідно до пункту 3 статті 25 Закону України «Про відпустки» додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 5-річного віку, з 28.04.2015 року до 28.04.2016 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 798 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_4 /М-064946/, оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС, з 06.11.2015 року.

Однак, вважаючи зазначений наказ протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні відносини врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIІI (далі - Закон №580-VІІІ), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114), Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 року №322-VIII.

При цьому, застосовуючи до спірних правовідносин норми вищезгаданих нормативно-правових актів, суд виходить з того, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Суд зазначає, що 02.07.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до підпункту першого пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України газеті "Голос України" №141-142 від 06.08.2015 року. Таким чином, 07.08.2015 року є датою набрання чинності пунктами 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", а з 07.11.2015року закон набрав чинності в цілому.

У зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Пунктом 7 XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ Кабінету Міністрів України доручено в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів, забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641 "Про утворення Національної поліції України" утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

16.09.2015 року постановою Кабінету Міністрів України №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було утворено Головне управління Національної поліції у Львівській області та постановлено ліквідувати територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема ті, що діяли на території Львівської області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України. Згідно з Переліком змін у штатах МВС, що є додатком до цього наказу, всі штати ГУ МВС України у Львівській області скасовані, а всі посади - скорочені.

Згідно з пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Пунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, сукупністю умов, з якими вищезазначені норми Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та Положення №114 пов'язують можливість звільнення працівника міліції зі служби через скорочення штатів є: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання працівника міліції на службі.

Представник відповідачів у своїх усних та письмових запереченнях зазначив, що позивач була атестованим співробітником органів внутрішніх справ, тому враховуючи те, що останню не було прийнято на службу в органи Національної поліції, то відповідно до пунктів 8 та 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справи у зв'язку зі скороченням штатів.

Натомість представники позивача в судових засіданнях неодноразово наголошували на тому, що позивач виявила бажання проходити службу в поліції, про що нею були подані рапорти як до ГУ МВС України у Львівській області, так і до ГУ НП у Львівській області.

Зазначене підтверджується рапортами позивача від 05.11.2015 року, копіями поштового конверту та журналу реєстрації рапортів, а також листом ГУ НП у Львівській області від 14.03.2016 року № 298/05/10-2016, які наявні у матеріалах справи. Представником відповідача зазначене не заперечувалося.

Зокрема, позивач звернулася 05.11.2015 року із рапортом, адресованим начальнику ГУ МВС України у Львівській області полковнику міліції Загарії Д.Д., наступного змісту: «прошу повідомити мене про переатестацію особового складу у зв'язку із ліквідацією ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, оскільки маю бажання вийти із відпустки по догляду за дитиною та продовжити службу.»

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ГУ МВС України у Львівській області будь-яких дій з приводу поданого позивачем рапорту не вчинив, окрім того, як переадресував зазначений рапорт ГУ НП у Львівській області, про що свідчить копія журналу реєстрації рапортів ГУ НП у Львівській області та лист ГУ НП у Львівській області від 14.03.2016 року № 298/05/10-2016.

Причин не переведення позивача до новоствореної Національної поліції відповідачем ГУ МВС України у Львівській області на підставі рапорту позивача від 05.11.2015 року, суд не встановив.

Крім рапорту, адресованого начальнику ГУ МВС України у Львівській області полковнику міліції Загарії Д.Д. від 05.11.2015 року, позивачем адресовано також 05.11.2015 року рапорт начальнику ГУ НП у Львівській області наступного змісту: «прошу прийняти мене в Національну поліцію на посаду, рівнозначну займаній в органах МВС у Львівській області.»

Станом на дату звільнення позивача 06.11.2015 року ГУ НП у Львівській області не було вирішено питання прийняття позивача на службу до поліції. Відповідь на рапорт позивача від 05.11.2015 року ГУ НП у Львівській області адресувало позивачу лише 09.12.2015 року (лист ГУ НП у Львівській області від 09.12.2015 року № 1/71-Рп-18, який міститься в матеріалах справи), тобто вже після звільнення позивача.

Відтак, наведене свідчить, що позивач виявила бажання проходити службу в поліції, про що повідомила як ГУ МВС України у Львівській області, так і ГУ НП у Львівській області, станом на дату звільнення позивача питання прийняття позивача на службу до поліції ГУ НП у Львівській області вирішено не було, станом на 06.11.2015 року тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення ще не минув.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачені статтею 49 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої, на службу в поліцію можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліцію не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до статті 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліцію, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліцію, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції, визначені статтею 61 Закону України "Про Національну поліцію".

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з послужного списку, копія якого була надана представником відповідачів, позивач з 09.04.2001 року проходить службу в органах внутрішніх справ, з 29.01.2009 року займала посаду оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС, має звання капітан міліції, у 1995 році закінчила Львівський національний університет ім. Івана Франка (фізичний факультет), 14.09.2001 року закінчила училище профпідготовки працівників міліції УМВСУ у Львівській області. Обмежень, пов'язаних зі службою у поліції відповідно до статті 61 Закону України "Про Національну поліцію" не має.

Отже, позивач має достатній досвід роботи, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України. Разом з тим, начальником ГУ МВС України у Львівській області залишено поза увагою та не взято до уваги рапорт позивача, в якому позивачем було висловлено бажання проходити службу в лавах поліції.

За таких обставин, оскільки ГУ МВС України у Львівській області не було враховано бажання позивача проходити службу в лавах поліції, про що позивач повідомила як ГУ МВС України у Львівській області, так і ГУ НП у Львівській області, станом на дату звільнення позивача питання прийняття позивача на службу до поліції ГУ НП у Львівській області вирішено не було, станом на 06.11.2015 року тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення ще не минув, тому, на переконання суду, підстав до звільнення позивача на підставі п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у відповідача ГУ МВС України у Львівській області не було, відтак, наказ Головного управління МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 798 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 06.11.2015 року є передчасним, протиправним та підлягає до скасування.

Відповідно до пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" прийнято рішення про ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, зокрема тих, що діяли на території Львівської області, у тому числі ГУ МВС України Львівській області, Львівське міське управління ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015 року перебуває у стані припинення. Проте на момент розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи ГУ МВС України у Львівській області не внесено.

Як вбачається з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у реєстрі відсутні відомості про державну реєстрацію припинення Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Згідно з частиною 2 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Частиною 9 статті 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Так, відповідно до частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач в порядку пункту 24 Положення №114 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з дати наступної після дня звільнення, тобто 07.11.2015 року, оскільки згідно із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Відтак, у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на роботі у підрозділах ГУ МВС України у Львівській області на посаді рівнозначній займаній позивачем на день звільнення, зобов'язання ГУ МВС України у Львівській області та ГУ НП у Львівській області зарахувати позивача в перелік працівників ГУ МВС України у Львівській області для проходження конкурсу на посади, що заміщаються поліцейськими, зобов'язання МВС України працевлаштувати позивача на посаду в ГУ НП у Львівській області на посаду в ГУ НП у Львівській області рівнозначну займаній позивачем в ГУ МВС України у Львівській області суд відмовляє, як таких, що обрані з помилковим способом захисту порушеного позивачем права.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року до дня поновлення на посаді, суд звертає увагу на те, що позивач з 28.04.2015 року по 28.04.2016 року перебуває у додатковій відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 5-річного віку, відтак підстав до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у суду немає.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 07.11.2015 року допустити до негайного виконання.

В той же час, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з ГУ МВС України у Львівській області та МВС України 50000,00 грн. завданої моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно Постанови Верховного суду України від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, формами моральної шкоди є, зокрема, моральні чи фізичні страждання.

Так, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача про стягнення з ГУ МВС України у Львівській області та МВС України 50000,00 грн. завданої моральної шкоди, оскільки відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи, що позивач не навів доказів причинного зв'язку між діями ГУ МВС України у Львівській області та МВС України та завданою позивачу моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї вимоги позивача.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 94, 143, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 року № 798 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 06.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 07.11.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 07.11.2015 року виконується негайно.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 12.04.2016 року.

Головуючий суддя Сидор Н.Т.

Суддя Кедик М.В.

Суддя Гулик А.Г.