Справа № 809/335/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 809/335/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пилип"юка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 49626481 від 10.02.2016 року та відновити виконавче провадження,-

ВСТАНОВИВ:

04.04.2016 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пилип'юка Я.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 49626481 та відновити виконавче провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неповним виконанням боржником - Управлінням МВС України в Івано-Франківській області рішення суду державним виконавцем необгрунтовано закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за №809/323/15 як таке, що повністю виконане.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив суду, що у зв'язку з отриманням листа Управління МВС України в Івано-Франківській області від 31.12.2016 року № 26/3, яким повідомлено про добровільне виконання виконавчого листа за №809/323/15, він як старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, відповідно до пункту 8 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" прийняв постанову за № 49626481 від 10.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 809/323/15. Вказав на те, що законом не передбачено обов'язку державного виконавця перевіряти повідомленню боржника про добровільне виконання рішення суду зобов'язального характеру. В даному випадку, як зазначив представник відповідача, лист боржника був підписаний компетентною особою, скріплений печаткою організації. Просив в позові відмовити.

Щодо дотримання строків звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В даному випадку, такий строк встановлено частиною 2 статті 181 КАС України: позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Окрім цього, частиною 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що постанову про закінчення виконавчого провадження № 49626481 від 10.02.2016 року відповідач направив позивачу супровідним листом від 10.02.2016 року № 05-12/591. Однак фактично оскаржена постанова була відправлена лише 21.03.2016 року, про що свідчить відмітка головного спеціаліста відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області на супровідному листі від 10.02.2016 року № 05-12/591 (а.с. 8) та список поштових відправлень рекомендованих листів № 2999 від 21.03.2016 року (а.с. 3). Позивач стверджує, що отримав постанову про закінчення виконавчого провадження № 49626481 від 10.02.2016 року лише 28.03.2016 року, і саме з цієї дати починається десятиденний строк на оскарження згаданої постанови про закінчення виконавчого провадження № 49626481. Представник відповідача не зміг пояснити суду обставин щодо дати фактичного направлення позивачу копії вказаної постанови, вказавши на те, що державний виконавець безпосередньо не займається відправкою кореспонденції, що здійснюється службою діловодства виконавчої служби. Будь-яких доказів в спростування факту надіслання копії постанови № 49626481 від 10.02.2016 року позивачу 21.03.2016 року відповідач суду не подав.

За таких обставин, з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступне.

10.06.2015 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд частково задовольнив позов ОСОБА_3 до Управління МВС України в Івано-Франківській області: зобов'язав Управління МВС України в Івано-Франківській області виплатити позивачу грошове забезпечення з 27.01.2014 року до 03.09.2014 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку з 2013 рік та 2014 рік (а.с. 11-15).

Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 року вказану постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 16-22).

27.11.2015 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом на виконання постанови від 10.06.2015 року видано виконавчий лист за № 809/323/15, згідно якого зобов'язано Управління МВС України в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення з 27.01.2014 року до 03.09.2014 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку з 2013 рік та 2014 рік (а.с. 61-62).

18.12.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюком Я.В. відкрито виконавче провадження за № 49626481 з примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 809/323/15 від 27.11.2015 та надано божнику: Управлінню МВС України в Івано-Франківській області семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання рішення суду (а.с. 58).

Управління МВС України в Івано-Франківській області листом від 31.12.2016 року № 26/3 повідомило Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про добровільне виконання виконавчого листа за № 809/323/15, на підтвердження чого долучило копію платіжного доручення № 2389 від 25.12.2015 року з відміткою Головного управління Державної казначейської служби України про оплату стягувачу 82128,70 грн. Лист отримано відповідачем 18.01.2016 року за вх. № 04.1-18/69 (а.с. 55-56).

10.02.2016 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюка Я.В. за № 49626481, на підставі пункту 8 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду за №809/323/15 в зв'язку з повним фактичним виконанням відповідачем рішення суду (а.с. 9).

Підставою прийняття зазначеного рішення про закінчення виконавчого провадження був лист Управління МВС України в Івано-Франківській області від 31.12.2016 року № 26/3, за наслідками розгляду якого старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюком Я.В зроблено висновок про те, що Управлінням МВС України в Івано-Франківській області повністю виконано вимоги виконавчого листа № 809/323/15 від 27.11.2015 року.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копії документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом визначено підставою закінчення виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 27 Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Судом встановлено, що як документальне підтвердження повного виконання боржником рішення суду від 10.06.2015 року, державний виконавець взяв до уваги лист Управління МВС України в Івано-Франківській області від 31.12.2016 року № 26/3 із доданою до нього копією платіжного доручення № 2389 від 25.12.2015 року з відміткою Головного управління Державної казначейської служби України про перерахування ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 82128,70 грн. Однак, як встановлено судом з листа Управління МВС України в Івано-Франківській області від 02.02.2016 року № 2-Б/108/01/29-2016, адресованого ОСОБА_3, вказана сума, сплачена на виконання судового рішення у справі № 809/323/15, складається з 68280 грн. грошового забезпечення за період з 27.01.2014 року по 03.09.2014 року, 13848,70 грн. компенсації за невикористану відпустку за 2013 рік. Також вказано, що позивачу не належать до виплати кошти в компенсацію невикористаної відпустки за 2014 рік (а.с. 10).

Таким чином, лист Управління МВС України в Івано-Франківській області від 31.12.2016 року № 26/3 не містить даних та не підтверджує виконання постанови Івано-Франківського кружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 809/323/15 в частині виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік.

Статтею 11 Закону встановлено обов'язки і права державних виконавців. Так, в частині 1 статті 11 Закону зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Також відповідно до частини 3 статті 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Зважаючи на дані обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач не вчинив жодних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо перевірки виконання Управлінням МВС України в Івано-Франківській області у повному обсязі рішення суду від 10.06.2015 року, та у зв'язку з цим передчасно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 49626481.

Враховуючи вищенаведене, станом на дату постановлення оскарженої постанови № 49626481 від 10.02.2016 року, в державного виконавця були відсутні обґрунтовані підстави для закінчення виконавчого провадження № 49626481 згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на вказане, постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюка Я.В. про закінчення виконавчого провадження № 49626481 від 10.02.2016 року є протиправною та підлягає скасуванню. В зв'язку з цим, позов в цій частині належить задовольнити.

Щодо позовної вимоги про відновлення виконавчого провадження № 49626481, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно статті 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, а примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

В пункту 10.3 постанови від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" Пленуму Вищого адміністративного суду України роз'яснив, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є підставою для відновлення цього виконавчого провадження в силу прямої норми закону, однак прийняття такого рішення відноситься до виключної компетенції державного виконавця.

З огляду на вказану норму Закону України «Про виконавче провадження», а також положення статей 2, 162 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду при розгляді та вирішенні адміністративних справ, суд дійшов висновку відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо відновлення виконавчого провадження № 49626481.

Таким чином, позов належить частково задовольнити, а саме: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюка Я.В. про закінчення виконавчого провадження № 49626481 від 10.02.2016 року, а в задоволенні позовної вимоги щодо відновлення виконавчого провадження № 49626481 відмовити.

Розподіл судових витрат згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судом не проводився з огляду на відсутність доказів понесення сторонами таких витрат.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пилипюка Я.В. про закінчення виконавчого провадження № 49626481 від 10.02.2016 року.

В задоволенні позову в решті вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 18.04.2016 року.