Справа № 2а-45861/09/1670
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 2а-45861/09/1670
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кушової І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2015р. по справі № 2а-45861/09/1670

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

треті особи Начальник Головного управління юстиції в Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, Відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позо вом до Головного управління юстиції у Полтавській області, треті особи: начальник Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції, про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

09.11.2009 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2010, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2014 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2010 року скасовано, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу змінено. У частині, що стосується поновлення на роботі судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби. У частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 серпня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив: стягнути з Головного управління юстиції у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 140 065,72 грн. без урахування коефіцієнту підвищення тарифних ставок; стягнути розмір індексації інфляційних за період з 19 червня 2009 року по 01 серпня 2014 року в сумі 19 704,43 грн.; стягнути витрати на проведення експертного економічного дослідження Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту від 11 серпня 2014 року в сумі 4 200 грн.; стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 19 червня 2009 року по 2014 рік; відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року позов задоволено частково: зобов'язано Головне управління юстиції у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 20 серпня 2014 року. У решті позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням було встановлено, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно бути здійснено з 19 червня 2009 року (день звільнення позивача) по день винесення рішення суду, тобто по 20 серпня 2014 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Головного управління юстиції у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.06.2009 по 20.08.2014 скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Головного управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 136 488,19 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року. У решті судове рішення залишено без змін. У вказаному рішенні суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 136488 грн. 19 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року, оскільки позивача поновлено на посаді постановою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.11.2015 року до суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просив суд стягнути з Головного управління юстиції у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2009 року по 25.06.2014 року, з урахуванням вже стягнутих коштів у розмірі 136 488,19 грн., в сумі 86 174,00 грн., а всього стягнути 222 663,18 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року в розмірі 108 523 (сто вісім тисяч п'ятсот двадцять три) гривні 52 (п'ятдесят дві) копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, а саме: з урахуванням вже стягнутого на його користь середнього заробітку за період вимушеного прогулу в розмірі 136 488,99 грн., стягнути з відповідача на його користь 74 771,73 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки суд не врахував, що його середньоденний заробіток складав 180,29 грн., а тому за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року - за 1235 днів стягненню підлягав середній заробіток в сумі 222 663,18 грн. Однак, з урахуванням вже стягнутого на його користь середнього заробітку за період вимушеного прогулу в розмірі 136 488,99 грн. та отриманням ним чистого прибутку за вказаний період в сумі 11 403,26 грн., апелянт вважає, що стягненню підлягає 74 771,73 грн. (222 663,18 - 136 488,99 - 11 403,26).

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач був звільнений з роботи 19 червня 2009 року та поновлений судом на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби 25 червня 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі розглядалась судами більше одного року не з вини позивача, а тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року з урахуванням отриманого доходу позивача за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період з дати незаконного звільнення позивача із займаної посади до дати його поновлення на посаді, тобто період з 19.06.2009 по 25.06.2014 є часом вимушеного прогулу позивача і за цей період загальна кількість робочих днів становить 1259 днів.

Колегія суддів зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Зазначеним Порядком передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сумм відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати; та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Апелянт зазначає, що відповідно до довідки про заробітну плату № 03-15/4185 від 11.08.2014 та розрахункових листів, розмір його заробітної плати за квітень 2009 року становить 2 479 грн. 19 коп., а за травень - 2 208 грн. 46 коп.

Згідно розрахункового листа за квітень 2009 року позивачу нарахована заробітна плата за 21 робочий день та премії за січень, лютий, березень 2009 року по 139,70 грн. щомісячно, а всього заробітна плата складає 2 479 грн. 19 коп.

Однак, з розрахункового листа за травень 2009 року вбачається, що позивач у квітні 2009 року не працював 9 робочих днів і за ці дні йому нарахована допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а надмірно нарахована заробітна плата за 9 робочих днів квітня 2009 року складає: оклад - 598,72 грн., ранг - 23,58 грн., вислуга - 93,34 грн., надбавка - 250,47 грн.

Згідно довідок відповідача № 03-15/4184 від 11.08.2014 року та від 22.12.2015 року, кількість робочих днів позивача у квітні 2009 року становила 12 днів і за 12 робочих днів йому нараховано заробітну плату: оклад - 798,28 грн., ранг - 31,42 грн., вислуга - 124,46 грн., індексація - 139,82 грн., а всього 1093,98 грн.

Окрім того, до розрахунку заробітної плати за квітень 2009 року відповідач врахував нараховані позивачу за січень, лютий, березень 2009 року премії на загальну суму 419,10 грн., які виплачені позивачу у квітні 2009 року і з урахуванням пропорційно відпрацьованим дням у квітні 2009 року - 12 днів та у травні 2009 року - 14 днів, включив до складу заробітної плати за квітень 2009 року премію в розмірі 279,40 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Отже, премії за січень, лютий, березень 2009 року по 139,70 грн. щомісячно припадають саме на зазначені місяці, а тому премії за січень, лютий, березень 2009 року не включаються в заробіток позивача за квітень 2009 року.

Згідно розрахункового листа за травень 2009 року позивачу за 12 робочих днів квітня 2009 року нарахована премія в розмірі 79,83 грн., а тому відповідно до Порядку № 100, зазначена премія включається в заробіток за квітень 2009 року.

Таким чином, заробітна плата позивача у квітні 2009 року за 12 робочих днів становить 1093,98 грн., а з урахуванням премії за квітень в розмірі 79,83 грн., заробітна плата складає 1173,81 грн.

Згідно розрахункового листа за травень 2009 року та довідок відповідача № 03-15/4184 від 11.08.2014 року та від 22.12.2015 року, кількість робочих днів позивача у травні 2009 року становила 14 днів і за 14 робочих днів йому нараховано заробітну плату: оклад - 1086,56 грн., ранг - 42,78 грн., вислуга - 169,40 грн., індексація - 93,22 грн., а всього 1391,96 грн.

Окрім того, з розрахункового листа за травень 2009 року вбачається, що позивачу виплачена допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю «лікарняний» за 4 дні травня 2009 року - 523,93 грн., за 3 та 6 днів квітня 2009 року відповідно 392,95 грн. та 785,90 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема: допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, заробітна плата позивача у травні 2009 року за 14 робочих днів становила 1391,96 грн.

Таким чином, сукупна заробітна плата позивача за 26 робочих днів квітня-травня 2009 року перед його звільненням з роботи складала 2565,77 грн. (1173,81 +1391,96), а середньоденна його заробітна плата складала 98,68 грн. (2565,77 грн. : 26).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, що його заробітна плата за квітень 2009 року становила 2 479 грн. 19 коп., за травень - 2 208 грн. 46 коп., а тому його середньоденний заробіток складав 180,29 грн., оскільки зазначені твердження спростовуються наведеними вище документальними об'єктивними доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2009 року по 25.06.2014 року підлягав стягненню середній заробіток за 1259 робочих днів (98,68 грн. х 1259 днів) в сумі 124 238,12 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач за час вимушеного прогулу отримував доходи від заняття адвокатською діяльністю і його чисті доходи згідно податкових декларацій та квитанцій про сплату обов'язкових та інших платежів на забезпечення адвокатського самоврядування складали: у 2011 році - 850 грн.; у 2012 році - 1132,55 грн.; у 2013 році - 7359,76 грн.; у першому півріччі 2014 року - 2463,46 грн., а всього загальна сума отриманого позивачем чистого доходу за вказаний період складає 11 805,77 грн.

А відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що різниця в заробітку за час виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 112 432,35 грн. (124 238,12 грн. - 11 805,77 грн.).

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року Головне управління юстиції у Полтавській області виплатило ОСОБА_1 136 488,19 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне з'ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2015р. по справі № 2а-45861/09/1670 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року в розмірі 112 432, 35 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 15.04.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.