Справа № 519/1203/15-а
Суддя: Котов В. Г.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 519/1203/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2016 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Котова В.Г.,

при секретарі - Слісаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до служби у справах дітей Южненської міської ради, виконавчого комітету Южненської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання противоправним та скасування рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 16.11.2015 року №2079 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, зазначає, що рішення Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 16.11.2015 року №2079 винесено з порушенням прав дитини та є противоправним: встановлення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком є недоцільним, тому що ОСОБА_4 має агресивний, неврівноважений характер, схильний до фізичного насилля та вчинення противоправних дій, що в свою чергу підтверджується відкритими кримінальними провадженнями відносно ОСОБА_4 за №0000272, №0000188 щодо побиття ОСОБА_1 Також, малолітня ОСОБА_3 в віком 11 років категорично повинна проживати разом з мамою. Додатково, своїми поясненнями, позивачка наголосила на тому, що Працівники служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області ухились від виконання покладених на них обов'язків та при підготовки висновку від 13.11.2015 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, 2004 року народження, не врахували та приховали документи, які надані матір'ю дитини - ОСОБА_1, чим ввели в оману орган опіки та піклування - виконавчий комітет Южненської міської ради щодо дійсних обставин справи. Форма висновку Комісії із захисту прав дитини від 13.11.2015 року не відповідає вимогам п. 9 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, яке затверджене постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, відповідно до якого, Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання. Відповідно до вимог п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, висновок готує служба у справах дітей.

Відповідач, заперечував проти позову у повному обсязі та зазначив що, при вирішенні спірного питання керувалися виключно нормами діючого законодавства, в тому числі ст.9 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України, Конвенцією про права дитини; виходячи із ревності прав матері та батька, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню; враховуючи думку дитини, стосунки, що існують між кожним з батьків та дитиною. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Юкненської міської ради одноголосно рекомендувала визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, ОСОБА_4.

В ході розгляду справи було залучено третю особу - ОСОБА_4, який заперечував проти позову у повному обсязі та зазначив, що у відповідності до довідки від 29.07.2015 року №74/2898, виданої Головним Управлінням МВС України в Одеській області Южненським МВ, відносно ОСОБА_4 не заведено жодної кримінальної справи, які би свідчили про насилля з боку ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Малолітня ОСОБА_3 проживаючи разом з батьком - ОСОБА_4. за адресою АДРЕСА_1, навчається в новій школі: ЗОШ №8 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. При цьому, сам процес переходу дитину зі школи до школи завжди досить болючий. У відповідності до довідки від 04.11.2015 року №1027 з ЗОШ №8 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_4 приділяє велику увагу вихованню та навчанню малолітньої ОСОБА_3, має з нею теплі відносини, допомагає їй з навчанням, а також ОСОБА_4 бере активну участь в позакласних заходах. ОСОБА_4 завжди підтримує малолітню ОСОБА_3., з увагою та любов'ю відноситься до неї, цікавиться її навчанням та шкільним життям. Окрім того, враховуючи вік дитині у відповідності до ч.2 ст.160 та ст.171 СК України Службою у справах дітей Южненської міської ради Одеської області було вислухано малолітню ОСОБА_3, яка своєю заявою висловила думку та бажання проживати разом з ОСОБА_4. (батьком). Мати - ОСОБА_1 (позивачка) не створила жодних належних умов щодо проживання малолітньої ОСОБА_3 та не забезпечила її необхідними речами, враховуючи той факт, що позивачка - ОСОБА_1 регулярно отримує аліментні виплати, які мають цільовий характер та можуть використовуватися виключно на дитину. До тогож, під час вирішення справи щодо проживання малолітньої ОСОБА_3 Службою у справах дітей Южненської міської ради Одеської області, позивачка - ОСОБА_1 не надала відповідному органу жодну інформацію (в тому числі відносно створення належних умов проживання) щодо встановлення пріоритету проживання малолітньої ОСОБА_3 з нею. Також, ОСОБА_1 відмовилась надавати будь-яку інформацію щодо використання аліментних коштів на дитину та відмовилась від співбесіди зі Службою у справах дітей Южненської міської ради Одеської області з метою вирішення питання щодо проживання малолітньої ОСОБА_3

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення заявлених вимог, зважаючи на таке.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради від 16.11.2015 року- № 2079 затверджений висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із батьком. ОСОБА_4.

12.11.2015 р. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради розглядалися заяви громадян ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2., за розглядом яких було вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 2004 року народження, з батьком - ОСОБА_4 та підготувати проект рішення та винести його на затвердження виконавчого комітет.

Заявою малолітньої дитини, ОСОБА_3 2004 року народження, встановлено, що вона бажає проживати разом з батьком.

Протоколом №8 від 24.07.2016 року Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 «не має часу займатися дитиною, їй потрібно влаштовувати свою долю, зайнятися свої здоров'ям, а у дитини ще попереду життя».

Протоколом №12 від 12.11.2016 року Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради встановлено, що малолітня ОСОБА_3, 2004 року народження, виявила особисте бажання проживати разом з батьком - ОСОБА_4

Довідкою від 29.07.2015 року №74/2898, виданої Головним Управлінням МВС України в Одеській області Южненським МВ, відносно ОСОБА_4 не заведено жодної кримінальної справи, які би свідчили про насилля з боку ОСОБА_4 до ОСОБА_1

Актом обстеження житлово-бутових умов місця проживання ОСОБА_4 від 05.11.2015 р., який мешкає з ОСОБА_3, встановлено, що Дитина має кімнату у двоповерховому будинку, яка облаштована меблями, шафою для речей, комп'ютерною технікою.

Довідкою від 04.11.2015 р. № 1027 встановлено, що ОСОБА_3 відвідує ЗОШ №81-ІІІ ступенів Одеської міської ради; ОСОБА_4, приділяє «... велику увагу вихованню та навчанню, має з нею теплі стосунки, допомагає з навчанням, а також бере активну участь у позашкільних заходах, завжди підгримує її, з увагою та любов'ю ставиться до неї, цікавиться навчанням та шкільним життям...».

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, посилання позивачки на довідки про відкриття кримінальних проваджень відносно ОСОБА_4 щодо за №0000272, №0000188 щодо насилля над ОСОБА_1 при наявності довідки від 29.07.2015 року №74/2898, виданої Головним Управлінням МВС України в Одеській області Южненським МВ, яка свідчить про відсутність відкритої кримінальної справи відносно ОСОБА_4, які би свідчили про насилля з боку ОСОБА_4 до ОСОБА_1 - є безпідставним.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

Згідно ч.2 ст.160 СК України, при вирішенні питання щодо місця проживання дітей віком старше 10 років приймається до уваги згода самої дитини. Так, особиста прихильність малолітньої ОСОБА_3 вказує на залишення її з батьком.

А тому, слід також зазначити, що відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору, зокрема щодо її виховання, місця проживання.

Такої думки дійшов і Верховний суд України, яка викладена в постанові від 12.12.2012 року по справі 6-150цс12: «Вирішуючи спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання дітей, яким виповнилося по 11 років, суди виходили з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини, та, ураховуючи особисте добровільне побажання малолітніх дітей проживати разом із батьком, дійшли висновку про наявність підстав для визначення місця проживання цих дітей з батьком.»

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції на момент звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2ст. 17 КАС України).

Згідно із визначенням, наведеним у п. 9 ч.1ст. 3 КАС України відповідач у справі адміністративної юрисдикції - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відтак, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладені на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України і Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року.

Статтею 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2).

Оскаржуване позивачем рішення прийнято на підставі ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом

Порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї визначається у ст. 161 Сімейного кодексу України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача зачіпаються права позивача в сфері приватних (сімейних) правовідносин, захист яких, в силу приписів ч. 1ст. 15 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суд України від 20.02.2008р. №К-35106/06, від 31.08.2010 р. N К-6398/10, від 22.11.2011 р. N К-29599/09, від 04.06.2013р. №К/9991/89955/11.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються не на вимогах закону. На підставі викладеного та керуючись Цивільним кодексом Україна, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції про права дитини, Принципом 6 Декларації прав дитини, ст.ст. 2-4, 7, 8, 11, 17, 69, 70, 86, 157-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до служби у справах дітей Южненської міської ради, виконавчого комітету Южненської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання противоправним та скасування рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 16.11.2015 року №2079 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Южний міський суд Одеської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Южного міського суду

Одеської області В.Г. Котов