Справа № 820/11823/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 квітня 2016 р. №820/11823/15

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі суду:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Паркулаба А.В., представника відповідача - Бєлової А.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у місті Харкові про скасування наказу та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд скасувати наказ Департаменту патрульної поліції України від 07.12.2015 року №20 про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на роботі - на посаді патрульного поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Харкові.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління патрульної поліції у місті Харкові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Департаменту патрульної поліції України від 07.12.2015 року №20 про його звільнення є протиправним та таким, що прийнятий всупереч чинному законодавству, оскільки рапорт позивача про звільнення у строк, визначений законом, був відкликаний позивачем. З огляду на викладене, наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

Відповідачі проти позову заперечували.

Від представника Управління патрульної поліції у місті Харкові - Юськевич О.С. через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що наказ про звільнення позивача є правомірним, таким, що ґрунтується на нормах Закону України "Про Національну поліцію". Щодо доводів позивача про порушення при звільненні позивача вимог Інструкції з організації кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 30.12.2005р. №1276, зазначили, що відповідно до вказаної Інструкції запис про службу в органах внутрішніх справ здійснюється в трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів, посад та підстав звільнення. При цьому під час винесення оскаржуваного наказу відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства, через що зазначений наказ не підлягає скасуванню.

Позивач - ОСОБА_1 та представник позивача - Паркулаб А.В. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідачів - Бєлова А.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала, що позовні вимоги є необґрунтованими, через що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини.

З 04.08.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 07.12.2015 проходив службу у званні рядового поліції поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкова (а.с.5-7).

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.12.2015 №20о/с (а.с.33) рядового поліції поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкова ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 07.12.2015.

При цьому, 03.12.2015 позивач звернувся до Начальника Управління патрульної поліції у м. Харкові Юськевич О.С. з повідомленнями про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням, оскільки рапорт про звільнення не відповідає його волі, а також зазначив, що бажає продовжити нести службу у патрульній поліції м. Харкова (а.с.8).

Зазначений відзив рапорту про звільнення позивачем 03.12.2015 було направлено поштою цінним листом, що підтверджується описом поштового вкладення (а.с.9).

Перевіряючи правомірність оскаржуваного наказу, колегією суддів встановлено наступне.

Оскажувані правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Згідно п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, яке є чинним на час спірних правовідносин, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально -економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

При цьому суд зазначає, що на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Отже, дотримання тримісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є обов'язковим як для адміністрації, так і для підлеглого.

Як встановлено в ході судового засідання, ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення за власним бажанням 01.12.2015, без визначення дати, з якої бажає звільнитися, а наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.12.2015 його звільнено зі служби, що фактично суперечить приписам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт.

Суд зазначає, що ч.1 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» визначено граничний вік перебування на службі в поліції, а саме: поліцейські, які мають спеціальні звання молодшого складу поліції, перебувають на службі до досягнення ними 55-річного віку.

Отже, відповідачем не дотримано тримісячного строку на звільнення після подання позивачем рапорту про звільнення.

Відповідно до п.12 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться. Законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми відкликання заяви про і звільнення. Тому працівник може заявити про відкликання своєї заяви і в усній формі. Для доведення факту відкликання заяви про звільнення, в разі виникнення спору з цього приводу, можуть братися до уваги будь-які докази, передбачені процесуальним законодавством.

Як встановлено з наданих в ході судового засідання пояснень свідка патрульного поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові - ОСОБА_6, а також свідка патрульного поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові - ОСОБА_7, при виконанні позивачем службових обов'язків, при прибутті на виклик на місце ДТП, між позивачем та його командиром виникла конфліктна ситуація, через що між ними виникли неприязні відносини, в результаті це призвело до написання позивачем під тиском командира рапорту про звільнення.

З огляду на надані пояснення свідків, враховуючи пояснення позивача, надані в судовому засіданні, а також враховуючи дані витягів з журналу відвідувань Управління патрульної поліції у місті Харкові за 03.12.2015 та 07.12.2015 (а.с.71-73), який долучено до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач намагався двічі подати рапорт про відкликання рапорту про звільнення, оскільки приходив до Управління патрульної поліції у місті Харкові двічі - 03.12.2015 та 07.12.2015 разом з адвокатом Паркулаб А.В. Проте, вказаний рапорт про відкликання рапорту про звільнення у нього прийнято не було, і 07.12.2015 позивача було звільнено з посади.

Таким чином, оскаржуваний наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Так, домовленістю, зокрема, вважається зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05.12.2011, від 14.10.2014, від 24.06.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Проте, доводи позивача щодо порушень відповідачем п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом сумісно Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме відсутність запису про причини звільнення в трудовій книжці, пункту та статті закону, відповідно до якої проводилось звільнення - суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_1 був атестованим співробітником органів внутрішніх справ, щодо ведення трудових книжок яких існує особливий порядок. Зокрема, пунктом 6.6 Інструкції з організації кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2005 №1276, передбачено, що запис про службу в органах внутрішніх справ здійснюється в трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів, посад та підстав звільнення. Крім того, суд зазначає, що заповнення трудової книжки не впливає на факт неправомірного звільнення позивача з посади.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог ч. 3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наказ Департаменту патрульної поліції України про звільнення ОСОБА_1 від 07.12.2015 року №20 о/с є протиправними та підлягає скасуванню, оскільки сторони не дійшли згоди щодо звільнення працівника, а позивач скористався правом відкликати поданий раніше рапорт про звільнення.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги позивача про поновлення на посаді з 07.12.2015 року є обґрунтованими, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги про поновлення позивача на посаді патрульного поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Харкові з 07.12.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.256 КАС України, постанова суду щодо поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у місті Харкові про скасування наказу та поновлення на посаді - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати наказ Департаменту патрульної поліції України про звільнення зі служби ОСОБА_1 від 07.12.2015 №20о/с.

Поновити рядового поліції ОСОБА_1 на посаді патрульного поліцейської роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Харкові з 07.12.2015.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 з 07.12.2015.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Мельников Р.В.

Полях Н.А.