Справа № 2а-5787/11/1370
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Львів № 2а-5787/11/1370

12 год. 57 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Палюка М.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Денькович М.І.;

відповідача: представник Іванський В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» (далі - ТОВ «Енергія - Новий Розділ») звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 05.05.2011 року.

В судовому засіданні 26.01.2016 року за клопотанням позивача здійснено заміну відповідача Миколаївську міжрайонну державну податкову інспекцію Львівської області Державної податкової служби на його правонаступника - Миколаївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта перевірки № 164/230/33525073 від 20.04.2011 року.

У вищенаведеному акті контролюючий орган вказав про те, що господарські операції між ТОВ «Енергія - Новий Розділ» та його контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» не спричинили реального настання юридичних наслідків. Позивач з такими висновками не погоджується, зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій позивача з названим контрагентом, а також доказам, які пов'язані із господарською діяльністю ТОВ «Енергія - Новий Розділ». Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про порушення податкового законодавства, зазначені у акті податкової перевірки. А тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта № 164/230/33525073 від 20.04.2011 року, складеного за наслідками позапланової виїзної перевірки ТОВ «Енергія - Новий Розділ» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року та декларації за січень, лютий 2011 року з питань правильності задекларованого податкового кредиту.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано до перевірки необхідних первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ», надані до перевірки первинні документи не підтверджують товарності господарських операцій позивача із вказаним контрагентом. Зазначені господарські операції, на думку відповідача, не містять розумних економічних або інших причин (ділової мети), не спричиняють реального настання правових наслідків та спрямовані на здійснення операцій з надання протиправної податкової вигоди. З огляду на наведене, вважає, що формальне дотримання позивачем вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обґрунтованою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» зареєстровано 03.08.2005 року, що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 462453. Позивача взято на облік в органах ДПС 08.08.2005 року за № 02101253, що підтверджено копією довідки ДПІ у Миколаївському районі Львівської області № 62/19889 від 28.04.2011 року.

У період з 05.04.2011 року по 13.04.2011 року Державною податковою інспекцією у Миколаївському районі Львівської області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ», про що складено Акт № 164/230/33525073 від 20.04.2011 року про результати позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року та декларації за січень, лютий 2011 року з питань правильності задекларованого податкового кредиту. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за грудень 2010 року в сумі 913750,00 грн.

05.05.2011 року відповідачем на підставі акта перевірки № 164/230/33525073 від 20.04.2011 року прийнято податкове повідомлення - рішення форми «В4» № , яким встановлено порушення ТОВ «Енергія - Новий Розділ» п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 913750,00 грн.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 цього ж Закону, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 цього ж Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» позивачем надано копії:

- договору № 27/08-ОЧ від 27.08.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» (виконавець) бере на себе виконання робіт по очистці біофільтрів на очисних спорудах, а ТОВ «Енергія - Новий Розділ» (замовник) зобов'язується оплатити договірну ціну в розмірі 936000,00 грн.;

- податкової накладної № 144 від 31.12.2010 року на суму 936000,00 грн.;

- Акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-3;

- договору № 17/09-ТО від 17.09.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» (виконавець) бере на себе виконання робіт по технічному обслуговуванню турбіни Р-6-35/3М, а ТОВ «Енергія - Новий Розділ» (замовник) зобов'язується оплатити договірну ціну в розмірі 1371000,00 грн.;

- податкової накладної № 143 від 31.12.2010 року на суму 1371000,00 грн.;

- Акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-3;

- договору № 28/09-ТО від 28.09.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» (виконавець) бере на себе виконання робіт по очистці та технічному обслуговуванню бойлерів на ЦТП №№1-4, а ТОВ «Енергія - Новий Розділ» (замовник) зобов'язується оплатити договірну ціну в розмірі 1272000,00 грн.;

- податкової накладної № 146 від 31.12.2010 року на суму 1272000,00 грн.;

- Акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-3;

- договору № 05/10-Рм від 05.10.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» (виконавець) бере на себе виконання робіт по ремонту колектора, спускних труб, екранів, водяного економайзера парових котлів ГМ-50 ст. №№ 3,4,5, а ТОВ «Енергія - Новий Розділ» (замовник) зобов'язується оплатити договірну ціну в розмірі 780900,00 грн.;

- податкової накладної № 142 від 31.12.2010 року на суму 780900,00 грн.;

- Акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-3;

- договору № 03/10-ЗМ від 03.10.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» (виконавець) бере на себе виконання робіт по очистці та заміні фільтрів на градирні Максі-600, а ТОВ «Енергія - Новий Розділ» (замовник) зобов'язується оплатити договірну ціну в розмірі 1122600,00 грн.;

- податкової накладної № 145 від 31.12.2010 року на суму 1122600,00 грн.;

- Акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року форми № КБ-3;

- актів прийому-передачі векселя від 17.01.2011 року, відповідно до яких ТОВ «Енергія - Новий Розділ» передало, а ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» прийняло прості векселі серія АА № 2023476 на суму 2839500,00 грн. та серія АА № 2023477 на суму 2643000,00 грн.;

- реєстру отриманих та виданих податкових накладних за грудень 2010 року;

- актів на списання товарно-матеріальних цінностей за грудень 2010 року (т. 1, а. с. 232-239);

- службових записок про необхідність ремонту основних засобів та актів виявлення несправностей (т. 1, а. с. 240-249).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» відображено в податковій звітності ТОВ «Енергія - Новий Розділ», про що свідчать копії додатку № 5 до податкової декларацій з ПДВ за відповідний період, долучені до матеріалів справи.

У акті податкової перевірки контролюючий орган стверджує про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ». Зазначає про те, що роботи, виконані контрагентом позивача ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ», не здійснювались для забезпечення господарської діяльності позивача, а господарські операції із вказаним контрагентом носять безтоварний характер. Також звертає увагу на невідповідність первинних документів з обліку в будівництві типовим формам та відсутність обов'язкових реквізитів у цих документах. Також покликається на обставини, встановлені у Акті від 12.04.2011 року № 2193/95/23-206/35577139 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» з питань підтвердження взаємовідносин та взаєморозрахунків з ПП «Альтекс-Юг» за період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, складеному посадовими особами ДПІ у м. Дніпродзержинську, стосовно відсутності у ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» виробничого обладнання, складських приміщень, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Суд відмічає, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, є належними первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Факт реального виконання робіт із зазначеним контрагентом позивача підтверджується первинними документами встановленої форми, які оформлені із урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Господарського кодексу України. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт виконання робіт, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ «Енергія - Новий Розділ» та ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» з виконання робіт підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

В свою чергу, податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем податкового кредиту, а викладені в акті перевірки від 20.04.2011 року висновки не ґрунтуються на дослідженні наданих до перевірки первинних документів, тому, висновки про відсутність реальності здійснення господарських операцій ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Суд вважає помилковим твердження відповідача про невідповідність первинних документів з обліку в будівництві типовим формам та відсутності обов'язкових реквізитів у цих документах, оскільки Наказ № 237/5 від 21.06.2002 року Державного комітету України з будівництва та архітектури «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві», яким встановлювались типові форми № КБ-2в та № КБ-3, втратив чинність згідно з Наказом Державного комітету статистики України, Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 243/553 від 04.12.2009 року. Відтак, позивач правомірно складав первинні документи з обліку в будівництві в грудні 2010 року у довільній формі.

Суд зазначає, що докази, наявні в матеріалах справи (акти списання комплектуючих, службові записки про необхідність ремонту основних засобів), свідчать про те, що роботи, виконані контрагентом позивача ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ», були здійснені для забезпечення господарської діяльності позивача та спростовують твердження відповідача про безтоварність господарських операцій із вказаним контрагентом. Вказані документи є належними доказами наявності економічної мети досліджуваних господарських операцій, зокрема, забезпечення безперебійної господарської діяльності позивача, що має безпосереднім наслідком одержання прибутку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт мали реальний характер та були спрямовані на досягнення економічної мети, факти виконання робіт оформлені документально та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами про виконання робіт.

Оцінюючи доводи відповідача про відсутність у ТОВ «Будівельна компанія «СІТІ» виробничого обладнання, персоналу, складських приміщень, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), дослідженим під час розгляду адміністративної справи, а також враховує, що характер виконаних робіт відповідає видам діяльності позивача за КВЕД.

Відповідно до ст. ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару (робіт, послуг), є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку податкового органу, діяльності його контрагента, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди не надано відповідачем. Відносини щодо додержання контрагентом позивача вимог податкового законодавства не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої господарської операції між конкретними контрагентами. В разі наявності у контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Суд погоджується з твердженнями позивача про недопустимість такого підходу відповідача до правової оцінки правовідносин щодо формування податкового кредиту. З цього приводу слід також зазначити, що висновки податкового органу прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Законом України «Про податок на додану вартість» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту, такі у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 22.09.2015 року у справі № 2а-2717/11/2670.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, урахувавши правові висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 11.11.2015 року, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області № від 05.05.2011 року не відповідає критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень пункту 1 частини другої статті 162 КАС України суд приходить до висновку, що таке податкове повідомлення-рішення слід скасувати як протиправне.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області № від 05.05.2011 року.

Присудити з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» (вул. Грушевського, 37, м. Новий Розділ, Миколаївський район, Львівська область, 81652, ) судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.04.2016 року.

Суддя Клименко О.М.