Справа № 803/2360/15
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 876/9908/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015р. по справі №803/2360/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Воленерджі" до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

21.08.2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 11.06.2015р. №000465310, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 33294,0 грн., з яких: основний платіж - 22196,0 грн., штрафні санкції - 11098,0 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2015р. позов задоволено.

Податковий орган оскаржив дану постанову з підстав невірно встановлених обставин справи, порушення норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що трактування позивачем правомірного відображення сум у Додатках №6 (для комерційного призначення) до декларації з огляду на той факт, що товар на таку суму було відпущено водіям транспортних засобів, що належать суб'єктам підприємництва, не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд помилково вважає, що сам факт придбання підакцизного товару суб'єктом господарювання свідчить про його подальше комерційне використання. Продаючи пальне таким суб'єктам господарювання, позивач не з'ясовував подальше їх використання, зокрема факт їх комерційного використання, що, як вже зазначалось вище передбачає саме перепродаж товару (підакцизних товарів) іншому - кінцевому споживачу, або ж факт іншого господарського використання.

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - ще вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використання.

пп.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України встановлено, що для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до пп.213.1.9 п.213.1 ст.213 ПК України, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з ПДВ, у розмірі 5 відсотків).

Згідно п.216.9 ст.219 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України віл 20.12.1997 року №1442, роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Тобто, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (п.2 Правил №1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять»), такі операції є об'єктом оподаткування акцизним податком відповідно до пп.213.1.9,п.213.1 ст.213 ПК України.

Крім того, відповідно до правил №1442, розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та /або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів, тощо) в установленому законодавством порядку.

Таким чином, податкові зобов'язання зі сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова), під час здійснення розрахункових операцій.

Така ж позиція підтверджена Листом Державної фіскальної служби України від 18.03.2015р. №9132/7/99-99-19-03-03-17, а також рішеннями Волинського окружного адміністративного суду, зокрема Постановою у справі № 803/887/15-а від 26.05.2015 року, №803/888/15-а від 28.05.2015 року, №803/889/15-а від 05.06.2015 року, №803/1099/15-а від 04.06.2015р.

Чинною і обов'язковою до виконання є Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155.

Для суб'єктів господарювання, які відпускають нафтопродукти з метою уникнення плутанини щодо необхідності нарахування та сплати акцизного податку відносно юридичних осіб слід враховувати вимоги Інструкції, а саме: у випадку коли юридична особа придбаває (закуповує, приймає) нафтопродукти як суб'єкт господарювання вона зобов'язана також керуватись вимогами Інструкції, а отже здійснює таке придбання на вибір через нафтопровід, автомобільним, водним, залізничним транспортом (що виключає необхідність сплати акцизного податку реалі затором товару); у випадку, коли юридична особа придбає нафтопродукти як споживач, окрім вищевказаних шляхів придбання має можливість скористатись мережею АЗС (що передбачає обов'язок кінцевого реалізатора нарахувати та сплатити акцизний податок).

Додатковим фактом, що свідчить про придбання нафтопродуктів через мережі АЗС позивача рядом юридичних осіб, як споживачами, є і те, що Інструкцією та Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 передбачено обов'язкове проведення інвентаризації нафти і нафтопродуктів, оприбуткування такого товару на склад покупця, тощо. З огляду на той факт, що пальне позивачем відпускалось саме водіям у кількості від 25 літрів шляхом заправлення їхніх транспортних засобів, оприбуткування отриманого товару на складі покупця не було і інвентаризація такого товару в подальшому також не проводилась і не могла бути проведена.

Крім того, за вимогами Інструкції при відпуску нафтопродуктів споживачам за відомостями (іншим безготівковим розрахунком) (незалежно від того чи таким споживачем є юридична чи фізична особа), відпуск здійснюється на підставі договорів та в подальшому передбачає необхідність складення щомісячних звітів, проведення взаємозвіркил'ощо. Тому лише сам факт наявності письмово укладеного договору купівлі- продажу (поставки) та інших обов'язково необхідних документів для відпуску споживачу нафтопродуктів через мережу АЗС за безготівковою формою розрахунку із використанням відомостей (тощо) не свідчить і не може свідчити про оптовий продаж нафтопродуктів.

Згідно усіх чеків (звітах РРО) виданих за результатами відпуску нафтопродуктів значиться роздрібна ціна, яка була дійсною на заправці у день відпуску, що відповідає умовам договору поставки від 15.01.2015 року № П 15-91, долученого позивачем до матеріалів справи. Тому видаючи чек з відпуску нафтопродукту сам позивач зазначає у ньому, що відбувся роздрібний продаж нафтопродукту його кінцевому споживачу та у вартість такого підакцизного товару позивач уже включив 5% акцизного податку, однак у подальшому не перерахував цю суму до державного бюджету.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2015р. ТзОВ «Воленерджі» подано до Любомльського відділення Ковельської ОДПІ декларацію акцизного податку за лютий 2015 року та Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» за лютий 2015 року по АЗС, що знаходиться за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Вишнів, вул.Київська,3.

17.04.2015р. головним державним ревізором-інспектором Любомльського відділення Ковельської ОДПІ проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у декларації з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ТзОВ «Воленерджі» за лютий 2015 року, за результатами якої складено акт від 17.04.2015р. №53/21/39465036, яким встановлено, що позивачем в Додатку 6 податкової декларації акцизного податку за лютий 2015 року відображено факт реалізації товарів для комерційного використання в сумі 443897 грн. 97 коп., однак дана сума не була включена до об'єкта оподаткування акцизним податком, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання зі сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу палива, яке було безпосередньо реалізоване позивачем з колонок АЗС кінцевим споживачам.

На підставі акта перевірки Ковельською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 р. №000465310.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням ТзОВ «Воленерджі» було подано первинну скаргу до Головного управління ДФС у Волинській області та повторну скаргу до ДФС України, однак рішенням ГУ ДФС у Волинській області про результати розгляду первинної скарги від 21.07.2015р. №4898/10/03-20-10-03-06 та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 12.08.2015р. №17010/6/99-99-10-01-02-25 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарги без задоволення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а під час проведеної Любомльським відділенням Ковельської ОДПІ камеральної перевірки неможливо було зробити висновок про реалізацію нафтопродуктів для комерційного чи не комерційного використання, тому суд вважає, що викладені в акті перевірки від 17.04.2015р. №53/21/39465036 висновки про порушення позивачем статей 213-216 ПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Підпунктом 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України визначено, що платниками акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно із пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України продажем (реалізацією) товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Виходячи з наведеного, не вважаються продажем (реалізацією), а отже не є об'єктом оподаткування акцизним податком операції з надання (відпуску), в тому числі через мережу АЗС, зазначених у пп. 215.3.4 п.215.3 ст.215 ПК України товарів, у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

З огляду на викладене особа, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок при здійсненні відпуску нафтопродуктів в межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності, не є платником акцизного податку в розумінні пп. 212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України при здійсненні таких операцій.

Порядок відпуску нафтопродуктів на АЗС врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281).

Відповідно до пункту 10.3 даної Інструкції відпуск нафтопродуктів здійснюється: 1) за готівку; 2) за відомостями; 3) за талонами; 4) за платіжними картками.

Згідно із п.216.9 ст.216 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до приписів п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій) (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу про порушення позивачем статей 213-216 ПК України є передчасними та ґрунтуються на припущеннях.

Покликання податкового органу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 року у справі №803/887/15-а, від 28.05.2015 року у справі №803/888/15-а, від 05.06.2015 року у справі №803/889/15-а, від 04.06.2016р. у справі №803/1099/15-а, не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки такі скасовані в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.2 ст.5, ст.94 КАС України та Закону України «Про судовий збір» в редакції від 22.05.2015р., з Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області підлягає стягненню судовий збір в сумі 2009,70 грн. (2 % розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати * 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги).

Керуючись ст.ст.94, 160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015р. по справі №803/2360/15 - без змін.

Стягнути з Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на рахунок отримувача №1004 УДКСУ у Галицькому районі м.Львова код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007573 Банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області Код банку отримувача (МФО 825014 Код класифікації доходів бюджету 22030001, "Призначення платежу" - судовий збір, код 34668371 - 2009 (дві тисячі дев»ять) грн. 70 коп. судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець