Справа № 823/5088/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5088/15 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Черкаси на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Черкаси про визнання неправомірним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Черкаси про визнання неправомірним та скасування рішення задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення №2 від 23 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуване позивачем рішення №2 від 23 жовтня 2014 року не тягне за собою правових наслідків, не вирішує питання про призначення чи відмову у призначенні позивачу страхових виплат, а комісія, що його прийняла, не є суб'єктом владних повноважень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Черкаси за призначенням йому страхових виплат та подав нотаріально посвідчену копію Акту про нещасний випадок форми Н-1, затвердженого 17 грудня 1990 року керівником Черкаського обласного комітету профспілки працівників споживчої кооперації.

Рішенням комісії з розгляду акта про нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_3 06 травня 1987 року на автостраді Черкаси-Умань, від 23 жовтня 2014 року №2 визначено, що у відділення не має правових підстав щодо призначення страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди ОСОБА_3 по Акту про нещасний випадок, затвердженого 17 грудня 1990 року керівником Черкаського обкому профспілки працівників споживчої кооперації.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення встановлює певні факти, обставини, містить висновки, які безпосередньо стосуються права позивача на страхові виплати та їх відшкодування, а відповідачем всупереч ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірність вказаного рішення та його відповідність вимогам, встановленим ч.3 ст.2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищезазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

В силу вимог ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник). Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність.

Статтею 15 вказаного Закону встановлено, що страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

Згідно ст.18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Порядок розгляду справ про страхові виплати регулюється р.VI Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до ст.36 якого Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. Фонд соціального страхування від нещасних випадків може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

В силу вимог ст.37 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем або потерпілим Фонду соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом.

З наведеного вбачається, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків за наслідками розгляду справи про страхові виплати приймає відповідне рішення, яке оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки, або при наявності передбачених ст.37 вказаного Закону підстав у постанові Фонду зазначаються обґрунтування відмови у виплатах.

Пунктами 4, 9 р.8 Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси, затвердженого наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Черкаській області від 15 квітня 2011 року №39, визначено повноваження начальника відділення, зокрема, начальник відділення видає у межах своєї компетенції накази, постанови та розпорядження, організовує та контролює їх виконання; створює при відділенні спеціальну комісію, яка за бажанням страхувальника чи застрахованого розглядає спори щодо суми страхових внесків, розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та інших питань. До складу комісії на паритетних громадських засадах входять представники місцевих органів виконавчої влади, застрахованих осіб і страхувальників.

Таким чином, до повноважень начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси належить створення при відділенні спеціальної комісії, яка розглядає відповідні спори за бажанням страхувальника чи застрахованого. Повноважень щодо створення інших комісій, ніж визначено у п.9 р.8 Положенням про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси, не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси від 28 серпня 2013 року №121 створено комісію по розгляду та вивченню актів розслідування нещасних випадків, що сталися до 01 квітня 2001 року та розслідувались без участі представників Фонду.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, положення або інший нормативний акт, яким би визначалась компетенція та встановлювались межі повноважень створеної на підставі наказу від 28 серпня 2013 року №121 комісії по розгляду та вивченню актів розслідування нещасних випадків, що сталися до 01 квітня 2001 року та розслідувались без участі представників Фонду, відсутні.

Рішенням №2 від 23 жовтня 2014 року комісії з розгляду акта про нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_3 06 травня 1987 року на автостраді Черкаси-Умань, визначено, що у відділення не має правових підстав щодо призначення страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди ОСОБА_3 по Акту про нещасний випадок, затвердженого 17 грудня 1990 року керівником Черкаського обкому профспілки працівників споживчої кооперації.

Проте, наказом начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси від 28 серпня 2013 року №121, на який посилається відповідач, створено комісію по розгляду та вивченню актів розслідування нещасних випадків, що сталися до 01 квітня 2001 року та розслідувались без участі представників Фонду, в той час, як жодним нормативним актом не передбачено створення комісії з розгляду акта про нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_3 06 травня 1987 року на автостраді Черкаси-Умань.

Разом з тим, відповідно до п.9 р.8 Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси, спеціальна комісія, що створюється при відділенні начальником, розглядає відповідні спори за бажанням страхувальника чи застрахованого.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності бажання страхувальника чи застрахованого стосовно розгляду комісією спору щодо суми страхових внесків, розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та інших питань.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України вимогам.

Метою та основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що оскаржуване рішення не містить дати звернення ОСОБА_3 до відповідача із заявою про призначення страхових виплат, встановити своєчасність прийняття вказаного рішення не видається за можливе.

Доказів урахування права позивача на участь у процесі прийняття оскаржуваного рішення шляхом повідомлення ОСОБА_3 про засідання комісії та винесені на таке засідання питання, відповідачем надано не було.

Враховуючи відсутність належного документу, що встановлював би межі повноважень комісії, якою прийнято оскаржуване рішення, та визначалась би мета відповідних повноважень, колегія суддів не може встановити відповідність такого рішення п.п.1, 2 ч.3 ст.2 КАС України щодо прийняття рішення від 23 жовтня 2014 року №2 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Пунктом 3 наказу №121 від 28 серпня 2013 року передбачено, що голова комісії службовою запискою направляє акт та прийняте рішення начальнику відділення ВД Фонду у м.Черкаси для використання у прийнятті рішення про призначення чи відмову в призначенні страхових виплат. Однак, відповідачем не надано службової записки голови створеної комісії разом з актом для прийняття рішення щодо призначення чи відмови у призначенні страхових виплат, що свідчило б про вчинення заходів комісією по розгляду заяви позивача для прийняття керівником остаточного рішення.

Постанова від 24 жовтня 2014 року №2301/12052/12052/356, якою відмовлено позивачу у призначенні страхових виплат та наданні соціальних послуг, не містить жодних посилань щодо прийняття її на підставі або з урахуванням висновків, викладених в рішенні комісії з розгляду акта про нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_3 06 травня 1987 року на автостраді Черкаси-Умань, №2 від 23 жовтня 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення встановлює певні факти, обставини, містить висновки, які безпосередньо стосуються права позивача на страхові виплати та їх відшкодування.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням ТОВ «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої ст.124 Конституції України встановлено, що положення частини другої ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у т.ч. судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст.124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Із змісту частини другої ст.124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням.

В Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп визначено, що ні стаття 55 Конституції України, ні глава 31-А Цивільного процесуального кодексу України не визначають, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлюють принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність. Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Звідси випливає, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод.

З урахуванням наведеного Конституційний Суд України вирішив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Посилання апелянта, що комісія лише досліджувала, вивчала та аналізувала документи, які надійшли до відділення, не приймаючи рішення стосовно призначення чи відмови у призначенні виплат позивачу, а саме оскаржуване рішення не несе юридичних наслідків для позивача, є необґрунтованим, оскільки в оскаржуваному рішенні, серед іншого, викладено висновок про відсутність правових підстав щодо призначення страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди ОСОБА_3, який фактично і був використаний при прийнятті постанови від 24 жовтня 2014 року №2301/12052/12052/356.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем всупереч ч.2 ст.71 КАС України не доведено відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3 ст.2 КАС України, рішення від 23 жовтня 2014 року №2 прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, при відсутності відповідних повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже порушує права та інтереси позивача, а тому рішення комісії з розгляду акта про нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_3 06 травня 1987 року на автостраді Черкаси-Умань, №2 від 23 жовтня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Черкаси - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 18 квітня 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Грищенко Т.М.