Справа № 826/17568/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

до

Публічного акціонерного товариства “Аверс”

про

стягнення заборгованості

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту – позивач, ДПІ у Голосіївському районі) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства “Аверс” (далі по тексту – відповідач, ПАТ “Аверс”), в якому просить стягнути з рахунків відповідача суму податкового боргу у розмірі 661 038,91 грн.

26 листопада 2015 року ДПІ у Голосіївському районі подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив прийняти рішення на користь ДПІ у Голосіївському районі, яким стягнути кошти платника податків ПАТ “Аверс” (код ЄДРПОУ 00273991) з рахунків у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 1 374 561,05 грн.

Відповідно до частини першої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити своїх інтересів. Розмір позовних вимог - це кількісна характеристика позовних вимог (наприклад, виражена у грошовій сумі). Уточнення позовних вимог в кожному конкретному випадку слід розглядати як зміну підстав або предмета позову чи як збільшення або зменшення обсягу позовних вимог.

Так, надане позивачем уточнення позовних вимог по своїй суті є збільшенням розміру позовних (майнових) вимог.

Відповідно до частини першої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України “Про судовий збір” (в редакції, чинній на момент звернення до суду) ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру складає 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому відповідно до пункту сьомого частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору звільняються: державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов’язані з порушенням їхніх прав.

Таким чином, при зверненні до суду з первісними позовними вимогами ДПІ у Голосіївському районі звільнялась від сплати судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Однак, відповідно до частини першої статті 4 Закону України “Про судовий збір” (в редакції, чинній на момент подання заяви про уточнення позовних вимог) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру суб’єктом владних повноважень складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

У свою чергу відповідно до статті 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2015 рік” установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі станом на січень 2015 року на рівні 1 218,00 грн.

Таким чином, виходячи із ціни позову, в даному випадку ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру суб’єктом владних повноважень становить 20 618, 41 грн. (1 374 561,05 грн. х 1,5%).

Разом з тим, судом встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі не додала до заяви про уточнення позовних вимог документа про сплату судового збору.

При цьому суд звертає увагу, що клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, про зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати позивачем не подавалось.

Таким чином, суд розглядає справу в межах первісних позовних вимог, а саме щодо стягнення з рахунків відповідача суму податкового боргу у розмірі 661 038,91 грн.

В судовому засіданні 08 лютого 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 08 лютого 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ “Аверс” зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у Голосіївському районі.

За даними позивача ПАТ “Аверс” має податковий борг у розмірі 661 038,91 грн., в тому числі: із земельного податку на суму 7 536,57 грн., орендної плати з юридичних осіб на суму 647 891,95 грн. та авансових внесків з податку на прибуток на суму 5 610,39 грн.

Оскільки в добровільному порядку сума податкового боргу відповідачем не сплачена, ДПІ у Голосіївському районі просить стягнути зазначений податковий борг з рахунків відповідача у судому порядку.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказував про відсутність у нього податкового боргу у спірному розмірі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Позивач зазначає, що спірна сума заборгованості із земельного податку, орендної плати з юридичних осіб та авансових внесків з податку на прибуток виникла у зв’язку з несплатою відповідачем суми таких податкових зобов’язань самостійно визначених у податкових деклараціях.

Згідно з визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає грошове зобов’язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначає, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи підтверджують, що відповідачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік.

Зазначеною декларацією підприємством самостійно розраховано щомісячні зобов’язання зі сплати земельного податку у розмірі 2 512,19 грн.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов’язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У пункті 287.4 статті 287 Податкового кодексу України зазначено, що податкове зобов’язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

З картки особового рахунку відповідача вбачається, що заборгованість ПАТ “Аверс” із земельного податку у розмірі 2 512,19 грн. виникла 30 травня 2015 року у зв’язку з тим, що у визначений законодавством термін сплата самостійно розрахованих податкових зобов’язань із плати за землю за травень 2015 року не відбулась.

Крім того, в матеріалах справи, відсутні докази сплати ПАТ “Аверс” самостійно визначених податкових зобов’язань із земельного податку за червень та липень 2015 року, у зв’язку з чим, сума заборгованості по зазначеному податку становить 7 536,57 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення податкового боргу у вигляді самостійно визначеного податкового зобов’язання із земельного податку у розмірі 7536,57 грн. є обґрунтованими та документально підтверджуються.

В частині стягнення податкового боргу, який утворився внаслідок несплати відповідачем суми податкового зобов’язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 647 891,95 грн., суд звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що відповідачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, якою розраховано щомісячні зобов’язання за 2015 рік у розмірі 647 891,95 грн.

Як вбачається із картки особового рахунку ПАТ “Аверс”, заборгованість підприємства з орендної плати у розмірі 215 963,33 грн. виникла 30 травня 2015 року у зв’язку із несплатою у визначений законодавством термін самостійно розрахованих податкових зобов’язань із орендної плати за землю за травень 2015 року.

Також, судом встановлено, що підприємством не сплачено самостійно визначені податкові зобов’язання з орендної плати з юридичних осіб за червень та липень 2015 року, у зв’язку з чим, сума заборгованості по зазначеному податку становить 647 891,95 грн.

В частині стягнення податкового боргу, який утворився внаслідок несплати відповідачем авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 5 610,39 грн., суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що відповідачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства, якою розраховано щомісячну плату по авансовим внескам з податку на прибуток на 2015 рік у розмірі 6 251,00 грн.

Однак, відповідачем не сплачено самостійно визначене податкове зобов’язання з авансових внесків з податку на прибуток за липень 2015 року у розмірі 6 251,00 грн., водночас, у зв’язку з наявністю переплати у розмірі 640,61 грн., станом на 30 липня 2015 року заборгованість по даному податку становить 5 610,39 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати узгоджених сум податкових зобов’язань із земельного податку, орендної плати з юридичних осіб та авансових внесків з податку на прибуток, а тому вказані суми вважаються податковим боргом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, ДПІ у Голосіївському районі надіслала відповідачу податкову вимогу від 03 червня 2015 року №6755-23 на суму податкового боргу у розмірі 221 315,33 грн., яка отримана головним бухгалтером підприємства 04 червня 2015 року.

Пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлює, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Суд звертає увагу, що на момент вирішення спору докази сплати відповідачем спірної суми податкового боргу матеріали справи не містять.

За приписом пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Згідно з підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ДПІ у Голосіївському районі на суму стягнення у розмірі 661 038,91 грн. є доведеними та підтверджуються необхідними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко