Справа № 335/3100/16-а
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3100/16-а 2-а/335/100/2016
(в порядку скороченого провадження)
13 квітня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., при секретареві Мереуці М.А., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити і виплатити щомісячне довічне грошове утримання, -
У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити довічне грошове утримання, вказавши, що Указом Президента України від 16.11.2004 року № 1419/2004 його було призначено строком на п'ять років на посаду судді господарського суду Запорізької області. Постановою ВРУ від 09.09.2010 року № 2512- VІ було обрано на посаду судді господарського суду Запорізької області безстроково. Постановою ВРУ від 04.02.2016 року №997- VІІІ відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції його було звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року №4-к відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 120 ЗУ „Про судоустрій і статус суддів" його було відраховано зі складу суду у зв'язку з виходом у відставку.
23 лютого 2016 року позивачем були надані до УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя необхідні документи із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання.
Після розгляду поданих документів відповідачем 15.03.2016 року було прийнято рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на Закон України №213-VІІІ від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п.5 Прикінцевих положень якого з 01 червня 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
В той же час, згідно протоколу 618 від 02.03.2016 року ПТК „Призначення пенсій" Версія 4.47-5/ф10 від 26.02.2016 року УПФУ в Орджонікідзевському районі, відповідач погодився з тим, що зарахований стаж є: судді - 20 років 7 місяців 7 днів; військова служба - 3 роки 0 місяців 28 днів. Отже спір про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового отримання судді у відставці між ним та відповідачем відсутній.
Позивач вважає дії УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови йому у призначенні щомісячного грошового утримання судді і відставці неправомірними та просить визнати протиправними дії УПФ України у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 18.02.2016 року в розмірі 86 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру, з урахуванням довідки про суддівську винагороду, виданої господарським судом Запорізької області від 17.02.2016 року та стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.
В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача посилається на Закон України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 16.11.2004 року № 1419/2004 було призначено строком на п'ять років на посаду судді господарського суду Запорізької області. Постановою Верховної Ради України від 09.09.2010 року № 2512- VІ було обрано на посаду судді господарського суду Запорізької області безстроково.
01.09.2015 року позивачем подано необхідні документи до Вищої Ради Юстиції України із заявою про відставку.
Постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 року №997- VІІІ відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції було звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.
Між датою подання заяви про відставку, розглядом її Вищою радою юстиції та винесенням відповідної постанови Верховною Радою України про звільнення позивача пройшло майже шість місяців.
Згідно положень ст. 111 «Про судоустрій і статус суддів», порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.
Аналогічні положення щодо звільнення судді з посади містяться відповідно в ст.ст. 111, 113, 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент звільнення позивача з посади судді господарського суду Запорізької області у зв'язку з відставкою Постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 року №997- VІІІ.
Наказом голови господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року №4-к відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 120 ЗУ „Про судоустрій і статус суддів" його було відраховано зі складу суду у зв'язку з виходом у відставку.
23.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши необхідні документи з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою господарським судом Запорізької області від 17.02.2016 року.
Листом №4127/03 від 15.03.2016 року УПФ України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя відмовив Позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на Закон України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України „Про судоустрій і статус суддів", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з поданням голови господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року стаж роботи позивача ОСОБА_1 як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 23 роки 08 міс.02 дні.
З 01.10.2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668- VI, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, Конституційний Суд України рішенням від 03.06.2013р. №3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".
У зазначеному рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.
Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, 01.12.2004р. № 19-рп/2004, 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, 18.06.2007р. № 4-рп/2007, 22.05.2008р. № 10- рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та Законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя й незалежності працюючих суддів і дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності й неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Таким чином, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" : «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».
Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді у постановах від 17.03.2015 року (справа № 21-371а14, 21-429а14), від 09.06.2015 року (справа № 21 -472а15), зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03.06.2013 №3-рп/2013.
Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і зазначав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною Радою України всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними) (рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року за № 4-рп/2007, п. 7.5 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно яких ч. 3 ст. 141 Закону передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Змінами до ч.5 ст. 141 цього закону передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується.
З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.
Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Крім того, згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону №213-УІІІ від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України. Положення про помічника-консультанта народного депутата України.
Згідно із частиною 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010. від 11.10.2011р. №10-рп/2011.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.
Гарантії незалежності суддів закріплені у частині 4 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до ст. 48 Закону гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
Пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.
Вказаними вище змінами до ст. 141 України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного щомісячного грошового утримання в розмірі - 86 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ від 02.03.2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді. Щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України порушено питання у постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015р. про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням.
Разом з тим, з прийняттям вказаного Закону №213-УІІІ від 02.03.2015 року та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, не скасовано положення ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.
Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, Відповідач повинен був керуватися ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», положення якого не втратили чинності у відношенні суддів у відставці в частині права судді на відставку та призначення йому довічного грошового утримання.
Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1.
Пунктом 1.2 цієї постанови зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.
Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Призначене позивачу щомісячне довічне грошове утримання повинно відповідати вимогам ст. 138 Закону України № 2453-УІ «Про судоустрій та статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 3 червня 2013 року, яка передбачала розмір щомісячного грошового утримання 86 відсотків без обмеження граничного розміру, починаючи з 18.02.2016 року, у розмірі 86 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки про суддівську винагороду.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.
Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати Відповідача, подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 18.02.2016 року в розмірі 86 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки про суддівську винагороду, виданої господарським судом Запорізької області 17.02.2016 року.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.
Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.
Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції - Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня складання постанови у повному обсязі.

Суддя Н.І.Рибалко