Справа № 201/2723/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/2723/16- а
провадження 2а/201/131/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що він є інвалідом війни 2 групи і йому були оформлені належні пенсія, пільги з виплатою відповідних нарахувань; вказані нарахування і виплати проводилися не завжди своєчасно і позивач звертався до відповідача з питанням нарахування і перерахування виплати конкретних сум по вказаним пільгам. З 01 вересня 2015 року у звязку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у нього повинен був збільшитися розмір виплачуваної пенсії, але цей розмір не збільшився через неправомірні дії відповідача, оскільки цей розмір повинен був бути підвищений на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду 2 групи, який згідно п. 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року не відноситься до субєктів індексації, визначених у п. 2 цієї постанови, так як це є доплата до пенсії, яка визначається залежно від прожиткового мінімуму. А отже, якщо ця доплата не є субєктом індексації, то до неї не можна застосовувати п. 5 вказаної постанови № 1078 (індексацію). Але відповідач вказаний пункт 5 цієї постанови неправомірно застосував і через це розмір пенсії позивача з 01 вересня 2015 року не підвищився, залишився на тому ж рівні, хоча прожитковий рівень виріс. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права. Він неодноразово звертався до відповідача та різних інших органів з питанням усунення вказаного порушення, але отримав відмову і взагалі відповідь була не по суті звернення: позивача запитував про правомірність не застосування п. 3 вказаної постанови, а йому відповідали весь час про п. 5, що порушує також його права через відсутність відповіді по суті звернення громадянина. В добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджуються з доводами позивача, позивача просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання вказаної постанови і не підвищення йому розмірі пенсії належним чином (без індексації), зобовязати відповідача провести перерахунок вказаної пенсії відповідно до цього закону з наданням відповіді по суті звернення, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач є інвалідом війни 2 групи і йому були оформлені належні пенсія, пільги з виплатою відповідних нарахувань; вказані нарахування і виплати проводилися завжди своєчасно. З 01 вересня 2015 року у звязку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у нього повинен був збільшитися розмір виплачуваної пенсії, розмір самої пенсії вони підвищили, але застосували індексацію і цей розмір залишився на тому ж рівні, тому пенсія позивача не стала меншою, але і не збільшилася. Вважає, до цього випадку вони правильно застосовували п. 5 вказаної постанови № 1078 (індексацію), а не п. 3. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно є інвалідом війни 2 групи і йому були оформлені, призначені належні пенсія, пільги з виплатою відповідних нарахувань і доплат. З 01 вересня 2015 року у звязку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у позивача повинен був збільшитися розмір виплачуваної пенсії, але цей розмір не збільшився, на думку позивача цей розмір повинен був бути підвищений на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду 2 групи, який згідно п. 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року не відноситься до субєктів індексації, визначених у п. 2 цієї постанови, так як це є доплата до пенсії, яка визначається залежно від прожиткового мінімуму. А отже, якщо ця доплата не є субєктом індексації, то до неї не можна застосовувати п. 5 вказаної постанови № 1078 (індексацію). Але відповідач вказаний пункт 5 цієї постанови застосував і через це розмір пенсії позивача з 01 вересня 2015 року не підвищився, залишився на тому ж рівні, хоча прожитковий рівень виріс.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень.

Судом зясовано, що пенсію позивач отримує по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі довідки про розмір грошового забезпечення N/A 1004, яка була надана Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська, з 01 лютого 2008 року позивачу проведено перерахунок пенсії з наступних видів грошового забезпечення: посадового окладу 1292.00 грн.; окладу за спеціальним званням 115.00 грн.; 20% надбавки за вислугу років 281.40 грн.; 50% надбавки за виконання особливо важливих завдань.... 844.20 грн.; 15% надбавки та таємність 193.80 грн.; 80% премії 3760.00 грн.; всього грошове забезпечення: 3760.00 грн.. Основний розмір пенсії 80% складає 3008.00 грн.

З 01 вересня 2015 року позивачу до основного розміру пенсії 3008.00 грн. виплачуються наступні надбавки та підвищення: збільшення основного розміру пенсії на 25% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (752.00 грн.); підвищення до пенсії відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліду війни

2 групи (429.60 грн.); цільова грошова допомога згідно із Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» інваліду 3 групи ( 50.00 грн.); доплата до розміру зафіксованої індексації ( 129.36 грн.). Загальний розмір пенсії позивача складає 4368.96 грн.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 вересня 2015 року збільшився розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Це в свою чергу призвело до зміни розміру надбавок та підвищень, що розраховуються в співвідношенні до зазначеного мінімуму. Після проведеного перерахунку пенсії збільшився розмір призначеної пенсії, однак розмір підвищення не перевищив суму виплаченої у вересні 2015 року індексації. Різницю між розміром індексації та сумою підвищення зафіксовано в складі пенсійної виплати, як передбачено пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Таким чином, пенсія позивачу була перерахована, але це не призвело до зміни загального розміру пенсії.

Але 01 вересня 2015 року у звязку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у позивача повинен був збільшитися розмір виплачуваної пенсії (через збільшення доплати у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для громадян), але цей розмір не збільшився через неправомірні дії відповідача, оскільки цей розмір повинен був бути підвищений на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду 2 групи, який згідно п. 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року не відноситься до субєктів індексації, визначених у п. 2 цієї постанови, так як це є доплата до пенсії, яка визначається залежно від прожиткового мінімуму. А отже, якщо ця доплата не є субєктом індексації, то до неї не можна застосовувати п. 5 вказаної постанови № 1078 (індексацію). Але відповідач вказаний пункт 5 цієї постанови неправомірно застосував і через це розмір пенсії позивача з 01 вересня 2015 року не підвищився, залишився на тому ж рівні, хоча прожитковий рівень виріс. Вказане порушує права позивача. Він неодноразово звертався до відповідача та різних інших органів з питанням усунення вказаного порушення, але отримав відмову і взагалі відповідь була не по суті звернення: позивача запитував про правомірність не застосування п. 3 вказаної постанови, а йому відповідали весь час про п. 5, що порушує також його права через відсутність відповіді по суті звернення громадянина: в цих відповідях взагалі не йдеться мова про запитувану інформацію пункт 3 вказаної постанови.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію представника відповідача щодо невизнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не застосування до перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 пункту 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, який не відноситься до індексації його пенсії, визначеного пунктом 2 цієї постанови, а відповідно помилковість застосування пункту 5 цієї постанови до перерахунку пенсії позивача з 01 вересня 2015 року шляхом проведення індексації проведених доплат і зобовязати відповідача: головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року з застосуванням до цього перерахунку пенсії позивача пункту 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року без застосування пункту 5 цієї постанови.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність стосовно не перерахування пенсії позивачу відповідно до вказаного закону та зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», постановою № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не застосування до перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 пункту 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, який не відноситься до індексації його пенсії, визначеного пунктом 2 цієї постанови, а відповідно помилковість застосування пункту 5 цієї постанови до перерахунку пенсії позивача з 01 вересня 2015 року шляхом проведення індексації проведених доплат.

Зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року з застосуванням до цього перерахунку пенсії позивача пункту 3 постанови № 1078 Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року без застосування пункту 5 цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя