Справа № 813/354/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 876/11616/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області про стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 25.10.2010 року по 09.12.2013 року, що становить 56681,09 грн та моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 року позов задоволено в частині стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 25.10.2010 року по 09.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції та зобов'язано виплатити відповідні кошти. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначену постанову суду оскаржив позивач в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що внаслідок незаконного звільнення було порушено нормальні життєві зв'язки, що породило невпевненість у майбутньому і вимушений був позичати кошти для забезпечення сім'ї. Моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом та пов'язаними з ним конфліктами у сім'ї та оточуючими.

Апелянт просить скасувати постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову за якою стягнути з відповідача моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011р. у справі №2а-11085/10/1370 за позовом ОСОБА_2 до ГУМВС України у Львівській області про поновлення на посаді в органах внутрішніх справ позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2011 р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011р. скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.10.2013 р. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2011 р., а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011р. залишено в силі.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №481 по особовому складу від 09.12.2013 р. позивача поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Бродівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області з 10.12.2013 р.

Ухвалою ЛОАС від 04.07.2014 р. роз'яснено постанову ЛОАС від 18.04.2011 р. та наказом ГУМВСУ у Львівській області по особовому складу №466 від 17.10.2014 р. внесено зміни в наказ №481 від 09.12.2013 р. та змінено дату поновлення на 26.10.2010 р. та зараховано до вислуги років часу вимушеного прогулу з 25.10.2010 р. по 09.12.2013 р.. що становить 3 роки 1 місяць 16 днів.

Відповідно до листа №18/1707 від 23.12.2014 р. відповідачем надано відповідь позивачу про те, що згідно даних УФЗБО ГУМВСУ у Львівській області, вказана заборгованість по грошовому забезпеченню відсутня.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів за час вимушеного прогулу погодився з доводами останнього.

Що стосується позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та одночасно викладених в апеляційній скарзі доводів, то колегія суддів зважає на наступне.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди.

Виходячи з положень ст. 23 Цивільного кодексу України слід зауважити, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем не було обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу та не надано цьому належних доказів, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення даного позову в цій частині вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 року у справі № 813/354/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 14.04.2016р.