Справа № 826/18642/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив адміністративну справу

за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіртур-Тревел»

про

стягнення заборгованості 665,28грн.

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва звернулось до суду з позовом в якому просив стягнути заборгованість з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіртур-Тревел» у розмірі 665,28грн.

Позов обґрунтовується тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, своєчасно не сплатив страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в результаті чого у нього виникла заборгованість зі сплати страхових внесків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові заперечення проти позову та докази на підтвердження цих заперечень або заяву про визнання позову.

Відповідач у визначений судом строк заперечення на позовну заяву не надав, заяву про визнання позову також суду не надіслав.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіртур-Тревел» обліковується в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва як платник внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно поданих відповідачем розрахунків сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування виявлено заборгованість (недоїмку), яка становить 665,28 грн.

Несплата відповідачем суми боргу стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, страхувальниками відповідно до цього Закону є, у тому числі, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вищевказаного Закону визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 20 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, є календарний місяць.

Згідно пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно поданих відповідачем розрахунків сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, було виявлено заборгованість (недоїмку) у розмірі 665,28грн.

Внаслідок несвоєчасної сплати до Пенсійного фонду України страхових внесків, у відповідача виникла заборгованість, що підтверджується карткою особового рахунку підприємства.

У зв’язку з несплатою страхових внесків, позивачем виставлено вимогу про сплату боргу від 02.06.2014 №Ю-213/228 на суму 665,28грн.

Вищевказана вимога була надіслана на адресу відповідача, однак не була ним отримана з незалежних від позивача причин.

Таким чином, станом на час розгляду справи за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 665,28 грн., яка до бюджету не сплачена.

Факт наявності заборгованості також підтверджується витягом з картки особового рахунку страхувальника, що міститься в матеріалах справи.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які спростовували б доводи позивача, відповідач суду не надав.

Враховуючи те, що відповідачем у встановлений судом строк та станом на день розгляду справи не надано заперечень проти позову та не спростовано доводів позивача щодо наявності заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку скороченого провадження про задоволення адміністративного позову

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, 183-2, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва задовольнити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О. Арсірій