Справа № 804/1530/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 р.Справа №804/1530/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз», про визнання незаконними дій та скасування постанови, -
- визнання незаконними дій Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції щодо винесення постанови стягнення виконавчого збору від 9 вересня 2013 року на суму 100000 грн. у виконавчому провадженні про стягнення з ВАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» заборгованості в сумі 1000000 грн.;
- скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 9 вересня 2013 року стосовно виконавчого провадження про стягнення з ВАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» заборгованості в сумі 1000000 грн.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року скасовано, та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому касаційним судом зазначено:
- висновки судів зроблені без повного та всебічного зясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі;
- Верховний Суд України в постанові від 28 січня 2015 року (справа №3-217гс14) висловив правову позицію, відповідно до якої сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання;
- заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження»);
- проте, в порушення вимог статей 76, 79 Кодексу адміністративного судочинства України суди належним чином не перевірили доводів позивача про те, що державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання претензії № 06 Ф-1-58-20 від 20 жовтня 1998 року, та не надали оцінку усім доказам у справі в сукупності та не навели у судових рішеннях мотивів, за яких відхилили ці доводи позивача;
- судами не враховано, що відповідно до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження;
- суди попередніх інстанцій вищенаведених обставин не врахували та не зясували чи відноситься до юрисдикції адміністративних судів розгляд спору про правомірність дій та рішень державного виконавця про стягнення виконавчого збору при виконанні претензії №06Ф-1-58-20 від 20 жовтня 1998 року.
Оскільки провадження у справі уже відкрито, ухвалою судді від 21 березня 2016 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою від 28 березня 2016 року судом допущено заміну відповідача в адміністративній справі №804/1530/16 його правонаступником Заводським відділом державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року по справі №804/1530/16 причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» із позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови визнані поважними.
В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням пояснень від 28 березня 2016 року, позивачем зазначено, що:
- у постанові про стягнення з боржника виконавчого збору державний виконавець не зазначив повного найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційні коди стягувача та боржника, чим порушено статті 17, 18 Закону України «Про виконавче провадження»;
- при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець керувалась статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка не регулює процедуру стягнення виконавчого збору, отже, така постанова не містить належного посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт, мотивуючий винесення такого рішення, чим порушено приписи статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень;
- в оскаржуваній постанові державний виконавець посилається на редакцію статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», чинну на момент її винесення 9 вересня 2013 року, проте, до виконавчого провадження, поновленого 25 жовтня 2004 року, має бути застосована редакція, яка була чинною на момент його відкриття 27 липня 2004 року. Застосування редакції, яка є пізнішою за 27 липня 2004 року, суперечить нормам статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи;
- у звязку із тим, що відповідач не здійснював жодних дій по фактичному стягненню суми за виконавчим документом позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, немотивованою та винесеною з порушенням законодавства України;
- заявлений спір належить до компетенції адміністративного суду, оскільки виконавче провадження відкрито не на підставі рішення суду, а на підставі претензії, внаслідок невиконання якої було відкрито виконавче провадження.
Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. У матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача на позовну заяву, в обґрунтування яких зазначено, що оскаржувана постанова винесена 09.09.2013 року, а тому до неї застосовано положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на 09.09.2013 року. Оскаржувана постанова міститься у матеріалах виконавчого провадження і не є окремим виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню, а тому норми статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу не є обовязковими для постанови про стягнення із боржника виконавчого збору.
Представники третіх осіб до суду не прибули, причин неявки не повідомили.
Розглядаючи питання щодо віднесення заявленого спору до адміністративної юрисдикції суд зазначає наступне.
За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В цій категорії спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути субєкт владних повноважень.
При предявленні позову позивачу необхідно визначити, до якого суду звернутися.
Це питання вирішує інститут підсудності адміністративних справ. Підсудність - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між адміністративними судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.
Статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила предметної підсудності адміністративних справ.
Згідно пункту 1 частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлено статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV у редакції від 04.07.2013 року (далі Закон №606-ХІV), відповідно до якої обєктом оскарження є рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби.
Частиною четвертою цієї статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.
У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.
Справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від субєкта звернення до суду (частина пята статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 1.5 цієї Інструкції під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
З огляду на те, що постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу на боржника є виконавчими документами, то такі постанови, а також інші рішення, дії чи бездіяльність, прийняті (вчинені, допущені) у ході їх примусового виконання в окремому виконавчому провадженні, оскаржуються до відповідного адміністративного суду.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 9 вересня 2013 року винесена державним виконавцем при примусовому виконанні відповіді на претензію від 20 жовтня 1998 року №06ф-58 про стягнення з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківгазтранс» заборгованості в сумі 1000000 грн.
При цьому, така відповідь на претензію згідно статті 8 Господарського процесуального кодексу України набрала статусу виконавчого документа, у звязку із чим була подана стягувачем на примусове виконання до відділу ДВС.
Вказані обставини також встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року по справі №Н23-229, яка набрала законної сили 24 вересня 2013 року, за скаргою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на дії Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, суд, зокрема, зазначив, що оскільки виконавче провадження по примусовому виконанню відповіді на претензію від 20 жовтня 1998 року відкрито на підставі виконавчого документу не виданого господарським судом, розгляд поданої скарги не відноситься до підвідомчості господарського суду.
Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про підсудність заявленого спору Дніпропетровському окружному адміністративному суду.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до положень Закону України «Про акціонерні товариства» створено Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського».
25.09.1998 року Запорізьким УМГ ДП «Харківтрансгаз» направлено до ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» претензію №545юр, винесену на підставі акту звірки, в якій встановлено заборгованість на суму 1000000 грн.
ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» направлено до Запорізького УМГ ДП «Харківтрансгаз» відповідь на претензію за №06ф-1-58 від 20.10.1998 року, у якій було визнано заборгованість в сумі 1000000 грн.
Відповідно до частини пятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону від 10.01.2002 року) відповідь на претензію про визнання боргу є підставою для примусового стягнення заборгованості державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
25.02.2003 року Заводським районним відділом Державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню визнаної відповіді на претензію №06ф-1-58 від 20.10.1998 року ВАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Запорізького ЛВУМГ ДК «Укртрансгаз» УМГ «Харківтрансгаз» на суму 1000000 грн.
25.02.2003 року на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2003 року №Б26/7/03 про порушення справи про банкрутство у відношенні ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», Заводським районним відділом Державної виконавчої служби винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.
16.03.2004 року Заводським районним управлінням юстиції м. Дніпродзержинська винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, при розгляді відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-1-58-20 про стягнення з ВАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» Запорізького лінійного управління газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» боргу в сумі 1000000 грн., який вступив в законну силу 20.10.1998 року, та надано 7-ми денний строк для добровільного виконання, з попередженням про те, що в разі невиконання рішення в наданий строк, буде здійснено примусове стягнення виконавчого збору в розмірі 100000 грн.
19.03.2004 року Заводським районним управлінням юстиції м. Дніпродзержинська винесено постанову про обєднання виконавчого провадження, у якій зазначено, що у ВДВС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження за постановою державного виконавця від 10.12.1999 року за №2327/01 про стягнення з ВАТ «ДМКД» 76201164,31 грн.
У звязку з тим, що виконавче провадження №8483/03 про стягнення з того ж самого боржника на користь ДК «Укртрансгаз» УМГ «Харківтрансгаз» боргу в сумі 1000000 грн. в добровільному порядку не виконано, тому воно приєднується до зведеного виконавчого провадження про стягнення з ВАТ «ДМКД» загальної суми 373758997,40 грн.
16.07.2004 року Заводським районним управлінням юстиції винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2004 року постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження визнано незаконною та зобовязано відділ Державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська привести свої дії по виконавчому провадженню, відкритому 25.02.2003 року у відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження», здійснити заходи щодо примусового виконання визнаної ВАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського» претензії ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» Запорізького лінійного управління газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» на суму 1000000 грн.
25.10.2004 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню визнаної відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-1-58.
Отже, з матеріалів виконавчого провадження №113/07 та матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що на примусовому виконанні з 16.03.2004 року перебувало виконавче провадження щодо виконання відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-1-58 про стягнення з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» заборгованості в сумі 1000000 грн.
З березня 2004 року по вересень 2013 року зведене виконавче провадження, до складу якого входило виконавче провадження №113/07, неодноразово зупинялось та поновлялось у звязку із тим, що у відношенні підприємства - боржника ПАТ «ДМКД» порушувалась справа про банкрутство.
Протягом знаходження на виконанні зведеного виконавчого провадження між ДВС та представниками боржника ПАТ «ДМКД» проводились звірки щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, також і по виконавчому провадженню по примусовому виконанню відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-1-58 про стягнення з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» заборгованості в сумі 1000000 грн.
02.08.2013 року відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, з якої вбачається, що підприємство стягувач Дочірня компанія «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Запорізького ЛВУМГ Філії УМГ «Харківтрансгаз» реорганізована шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ», та є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Запорізького ЛВУМГ Філії УМГ «Харківтрвнсгаз».
Як зазначив позивач у позовній заяві Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» 23.08.2013 року отримало постанову Заводського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про зміну назви сторони виконавчого провадження, з якої чітко встановлено, що у підприємства існує борг перед ОСОБА_3 акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ» в сумі 1000000 грн.
Оскільки після спливу строку для добровільного виконання виконавчого документа боржником не було надано жодного документального підтвердження щодо сплати боргу до закінчення строку на добровільне виконання виконавчого документа, 09.09.2013 року державним виконавцем Заводського районного відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області у межах виконавчого провадження про примусове виконання відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-58 із посиланням на статтю 27 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» виконавчого збору у розмірі 100000 грн.
Не погодившись із вказаною постановою державного виконавця позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом про її оскарження.
Вирішуючи заявлений спір по суті суд приймає до уваги редакцію нормативно-правового акту, чинну на дату прийняття спірного рішення та вчинення спірних дій 09.09.2013 року, а саме редакцію закону із змінами від 04.07.2013 року, та виходить із наступного.
Частиною першою статті 1 Закону №606-ХІV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до положень статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Згідно частини першої статті 28 Закону №606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Верховний Суд України в постанові від 28 січня 2015 року по справі №3-217гс14 (ЄДРСУ №42665518), розглядаючи правовідносини на підставі редакції Закону №606-ХІV що застосовується і в цій справі, зазначив, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.
Таким чином, застосовуючи правову позицію Верховного суду України адміністративний суд має встановити обсяг дій, вчинених державним виконавцем на примусове виконання виконавчого документа та визначити його достатність для прийняття рішення про стягнення виконавчого збору.
Вирішуючи це питання, суд зазначає необхідність системного аналізу норм Закону №606-ХІV:
- частини другої статті 25: у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій;
- частини першої статті 28: у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом;
- частини першої статті 28: у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи виконавчий збір стягується з боржника у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача;
- частини пятої статті 28 у разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.
Також належить визначити, що частиною першою статті 32 Закону №606-ХІV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;
2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;
3) вилучення у боржника та передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;
4) інші заходи, передбачені рішенням.
При цьому, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Враховуючи правову позицію Верховного суду України, що виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, суд зазначає, що до 09.09.2013 року - дня винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем лише винесено постанову про арешт коштів боржника від 02.09.2013 року.
Судом не встановлено вчинення державним виконавцем будь-яких встановлених законом заходів з метою примусового виконання відповіді на претензію, та не встановлено виконання виконавчого документу у примусовому порядку повністю або частково на дату винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірність винесення державним виконавцем 09.09.2013 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки заходи, направлені на примусове виконання рішення державним виконавцем не вчинялись, отже, станом, на вказану дату оскаржувана постанова є передчасною, у звязку із чим задовольняє позов у цій частині та скасовує оскаржувану постанову.
Винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, проте, без опису майна, без вилучення та примусової його реалізації, не може ототожнюватись із вчиненням дій, спрямованих на примусове виконання, що мають наслідком правомірне винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору з огляду на те, що у такому випадку належним способом захисту порушеного права є оскарження безпосередньо рішення субєкта владних повноважень, що фактично розглянуто судом, а не оскарження дій по прийняттю рішення, які є складовою частиною процедури винесення такого рішення.
У відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн. згідно частини задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз», про визнання незаконними дій та скасування постанови задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 9 вересня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору при примусовому виконанні відповіді на претензію від 20.10.1998 року №06ф-58.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 4 квітня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1