Справа № 465/5761/15-а
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/5761/15-а
Номер провадження 2-а/465/84/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 м.Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді: Мигаль Г.П.,

за участі секретаря: Шоробури С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернулася із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працює в департаменті економічного розвитку, торгівлі та промисловості Львівської облдержадміністрації на посаді головного спеціаліста. У травні 2014 року зверталась в Управління пенсійного фонду Франківського району м.Львова для призначення ій пенсії за віком відповідно до чинного законодавства. Позивачці було запропоновано оформити страхову пенсію і працювати далі на державній службі. Управлінням пенсійного фонду Франківського району м.Львова була обчислена і призначена страхова пенсія у розмірі 1743,95 грн., позивачка продовжувала працювати і отримувати пенсію. З 1 квітня 2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» призначена пенсія не виплачується. Вважає, що пенсію їй не виплачують, порушуючи її конституційні права. Призначена пенсія є її власністю, а тому позбавивши її пенсії, управління Пенсійного фонду порушило її конституційне право на володіння пенсією. Просить суд, визнати рішення Упраління пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львові про невиплату призначеної ОСОБА_1 на законних підставах пенсії з 01 квітня 2015 року потиправним та скасувати. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова з 01 квітня 2015 року поновити виплату пенсії у призначеному розмірі (1743,95 нрн.), та дооплатити неоплачену пенсію та провести індексацію втрачених доходів у звязку із затримкою виплати пенсії.

Позивач в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. На адресу суду подав заперечення, в яких зазначив, що 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213, якими ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено у новій редакції. Відповідно до вказаної статті тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів» не виплачується.

Оскільки відповідно до п.4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста у Департаменті економічного розвитку, торгівлі та промисловості Львівської обласної державної адміністрації та є державним службовцем.

З 01 квітня 2015 року відповідач не виплачує позивачу пенсію за віком, посилаючись на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, яким, зокрема, встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

У липні 2015 року позивач звернулася до відповідача з проханням поновити виплату пенсії, однак, листами від 22 липня 2015 року № 111-С/8, ВІД 05 серпня 2015 року №658/С-5 було повідомлено про відмову у поновленні виплати пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Так, з 1 квітня 2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, яким внесено зміни у ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до п.5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 р. у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Дана норма закону чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу».

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те. що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, оскільки закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 р. прийнятий не був, а тому з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 р. посада, на якій працює позивачка, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали підстави для невиплати їй пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У ч.1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів та не надав суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу з 1 червня 2015 р. страхової пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, не виплачуючи з 01 червня 2015 р. позивачу пенсію за віком, не діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, чим порушив право позивача на отримання даної пенсії, у зв'язку з чим таке право потребує судового захисту в межах встановленого шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Позивач також просить провести індексацію втраченого доходу у звязку із затримкою виплати пенсії. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ст.2 Закону). За правилами ст.4 Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до змін внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015 Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки. За період з 1 червня 2015р. до дати звернення з позовом до суду, індекс споживчих цін не перевищував 101%, а отже вимоги в частині індексації не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та наведені положення закону, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання дій Упраління пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова потиправними та зобовязання останнього поновити позивачу пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 червня 2015 року, є підставними та підлягають до задоволення.

В частині проведення індексації втрачених доходів у звязку із затримкою виплати пенсії слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 слід присудити понесені нею судові витрати в розмірі 73,08 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова.

На підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та керуючись ст.ст.2, 6, 11, 17, 18, 70, 71, 94, 158-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Упраління пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова(м.Львів, вул.П.Мирного,24а; ) та зобовязати відновити з 1 червня 2015 року виплату ОСОБА_1(м.Львів, вул.Моршинська, 7/1; ІПН: НОМЕР_1) пенсію за віком, у призначеному розмірі (1743,95грн.), призначену відповідно до Закону України «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування».

В рещті позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 73,08 грн.(сімдесят три гривні вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Мигаль Г.П.