Справа № 818/281/16
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 р. Справа № 818/281/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання незаконними дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні та мотивує тим, що працює на посаді провідного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Сумській області. 29 лютого 2016 року подала на ім'я керівника управління заяву про бажання розірвати трудовий договір з підстав, визначених ст. 38 ч. 3 КЗпП України. До заяви додано заяву-інформування від 25 лютого 2016 року з поясненнями та обґрунтуванням причин, що спонукали до розірвання трудового договору за такою підставою. Відповідачем заява задоволена не була. Вважає таку бездіяльність протиправною.

В заяві про звільнення виклала всі обставини некоректного, недобросовісного та непрофесійного ставлення куратора сектору, що виходило за межі трудових відносин та порушувало трудові права позивачки. Така поведінка є порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку, Правил етичної поведінки державного службовця.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, на чому наголошував і Верховний Суд України в своїх постановах, за наявності факту порушень законодавства про працю працівник має право вимагати розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. У роботодавця в такому випадку виникає обов'язок звільнити працівника за такою підставою. Відповідачем вимоги закону в цій частині не виконано. Заява задоволена не була, наказ про звільнення не видано. Частина 1 ст. 38 КЗпП України встановлює право працівника розірвати трудовий договір за власним бажання, попередивши роботодавця письмово. Закон не встановлює обов'язку працівника наводити мотиви свого рішення чи надавати з цього приводу пояснення.

Підставами для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України вважає порушення трудового законодавства, що допущені відповідачем. Позивачка самостійно виховує та доглядає малолітню дитину. Відповідач, якому про цей факт відомо, вимагав участі позивачки в судових засіданнях в період її тимчасової непрацездатності через хворобу сина. Дитина не мала змоги відвідувати дитячий дошкільний заклад. Позивачка в цей час не мала змоги залишити сина під наглядом іншої особи.

Крім того, в зв'язку з наведеними сімейними обставинами, звернулась до відповідача з заявою про надання відпустки з 11 по 20 лютого 2016 року. З наказом про надання такої відпустки була ознайомлена лише 12 лютого 2016 року об 11 годині 30 хвилин. Відповідачем не було продовжено тривалість відпустки, чим порушено право позивачки.

Відповідачем на запит позивачки надано недостовірну інформацію щодо розміру виплаченої заробітної плати. Так, з довідки вбачається, що в період з 01.02.2016 по 11.02.2016 позивачці виплачено 729 грн. 52 коп. Відповідно ж до виписки з розрахункового рахунку в ПАТ КБ "ПриватБанк" лише 12.02.2016 на рахунок позивачки зараховано кошти в сумі 674 грн. 52 коп., а не 729 грн. 52 коп., як зазначено в довідці відповідача.

Вважає, що усі наведені факти порушення трудового законодавства щодо позивачки були підставою для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а відповідачем обов'язок видати наказ про звільнення за такою обставиною не виконано. Просить визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов'язати звільнити позивачку за такою підставою. Визнати датою звільнення дату постановляння рішення по справі. Зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок, зобов'язати в день звільнення надати платіжне доручення про списання з рахунків відповідача коштів, що належить виплатити позивачці при звільненні.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що заява позивачки була належним чином та в строк розглянута. В заяві ОСОБА_1 висловила бажання звільнитися в зв'язку з порушенням законодавства про працю відносно неї. Вказує на упереджене ставлення до неї куратора сектору, на непрофесійне, некоректне, нечесне ставлення до неї. При цьому будь-яких конкретних фактів невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю в заяві не наведено. При розгляді заяви начальником управління зроблено висновок про те, що заява подана позивачкою не в зв'язку з порушенням законодавства, а лише через особисті її неприязні стосунки з куратором сектору. В зв'язку з цим підстави для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України відсутні. Заява про звільнення подана позивачкою в період тимчасової непрацездатності. 01 березня 2016 року вона також перебувала на лікарняному, тому відповідь на заяву була надана письмово та направлена поштою за місцем проживання позивачки.

В заяві про звільнення позивачка не вказувала на обставини, якими мотивує позовну заяву. Крім того, викладені в позові факти також не відповідають дійсності. Позивачка не брала участі в судових засіданнях в період тимчасової непрацездатності, що підвереджується матеріалами адміністративних справ, де стороною є відповідач та інтереси якого представляла ОСОБА_1 Ніхто не примушував позивачку виходити на роботу в період тимчасової непрацездатності, як вона стверджує. Відомості про надходження коштів на рахунок позивачки в банку відповідають довідці відповідача про виплачені їй суми. Також не відповідає дійсності твердження про те, що ОСОБА_1 не було вчасно ознайомлено з наказом про відпустку, в зв'язку з чим вона перебувала на роботі під час відпустки. Заява про відпустку була подана нею під час тимчасової непрацездатності та була задоволена відповідачем, про що видано наказ. Не виходячи на роботу, позивачка з 11.02.2016 року перебувала у відпустці. Ознайомлена з наказом була 12.02.2016 року на її вимогу, для чого вона спеціально прибула до управління юстиції. Ніяких трудових обов'язків ні 11.02.2016 року, ні 12.02.2016 року позивачка не виконувала, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Просить в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що наказом відповідача від 12.10.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с. 15). Наказом від 12.11.2015 року на позивачку покладено виконання обов'язків завідувача сектору (а.с. 57).

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з 01 березня 2016 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. До заяви додала заяву на ім'я начальника ГТУЮ у Сумській області від 25 лютого 2016 року. В доданій заяві позивачка вказує на порушення трудового законодавства, які вона вважає достатніми підставами для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Вказує на погіршення її відносин з куратором сектору, постійні його звинувачення в неналежному, неякісному та некваліфіковану виконанні посадових обов'язків та порушенні трудової дисципліни. Такі звинувачення вважає безпідставними. Вважає, що між нею та куратором сектору виник конфлікт особистих інтересів та посадових повноважень, що проявляється у некоректному, недобросовісному, нечесному та непрофесійному ставленні куратора, негідній поведінці керівника, що виходить за межі трудових відносин та порушує трудові права позивачки (а.с. 86-88). Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за лютий 2016 року на момент подання заяви 29 лютого 2016 року позивачка перебувала в додатковій відпустці (а.с. 73). Відповідно до листка непрацездатності позивачка була непрацездатною в період з 26-29 лютого 2016 року та 01-02 березня 2016 року (а.с.101). В судовому засіданні судом встановлено, що вона приступила до роботи 03.03.2016 року, тобто на момент подання заяви та на момент, з якого вимагала її звільнити, позивачка на роботі присутньою не була.

Листом від 01.03.2016 року № 09-08/26 відповідачем повідомлено ОСОБА_1, що у поданій нею заяві не вказано на конкретні факти порушення трудового законодавства чи колективного договору щодо неї, а маються лише посилання на особисті стосунки з куратором сектору. За таких обставин, підстави для її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України відсутні(а.с. 89). Відповідно до витягу з журналу обліку вихідної кореспонденції лист направлено поштою на адресу місця проживання позивачки (а.с. 243-244).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до частини 3 наведеної статті КЗпП України у випадку порушення роботодавцем законодавства про працю, невиконання умов колективного чи трудового договору та наявності волевиявлення працівника на звільнення в зв'язку з цим, у роботодавця виникає обов'язок розірвати трудових договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Закон не передбачає в такому випадку врахування причин таких порушень чи вини роботодавця, а волевиявлення працівника на розірвання трудового договору за наведеною обставиною є обов'язковим. Роботодавець не має повноважень самостійно змінити підставу звільнення. На це неодноразово вказав Верховний суд України в своїх постановах. Звільнення працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України тягне негативні наслідки для роботодавця у вигляді обов'язку сплатити вихідну допомогу в порядку і розмірах, встановлених ст. 44 КЗпП України. При звільненні на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник дійсно не зобов'язаний вказувати мотиви прийняття ним такого рішення. Разом з тим, суд не може погодитись з твердженням позивачки, що працівник не зобов'язаний вказувати на такі мотиви і при поданні заяви про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки звільнення за такою підставою закон пов'язує з наявністю порушень трудового законодавства, умов трудового чи колективного договору, а не з самим лише бажанням працівника. З врахуванням вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України суд приходить до переконання, що працівник зобов'язаний письмово повідомити роботодавця про ті порушення законодавства чи умов трудового та колективного договорів, в зв'язку з якими він бажає розірвати трудовий договір.

Як було зазначено, позивачка подала 29 лютого 2016 року письмову заяву про звільнення, додавши до неї заяву від 25 лютого 2016 року. В заяві нею повідомлено про неприязні стосунки, що виникли між нею та куратором сектору в зв'язку з виконанням трудових обов'язків. При цьому позивачкою не було повідомлено про будь-які конкретні дії чи бездіяльність куратора, що за твердженням позивачки виходять за межі трудових відносин, порушують трудові права позивачки, законодавство України про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідач при розгляді заяви був позбавлений можливості встановити факт порушень законодавства щодо позивачки, а самого лише бажання ОСОБА_1 для звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як було зазначено, недостатньо. За таких обставин, суд вважає правомірною відмову відповідача в задоволенні заяви позивачки про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

В позові позивачка вказує на обставини, що не були нею повідомлені в заяві про звільнення від 29 лютого 2016 року та в додатку до заяви від 25 лютого 2016 року. Дослідженими в судовому засіданні доказами такі обставини не підтверджуються. Так, ОСОБА_1 вказує, що відповідач, будучи обізнаним, що вона самостійно виховує та утримує малолітнього сина, та під час його хвороби не має можливості ні з ким залишити, примушував її виконувати обов'язки представника управління юстиції при розгляді судом справ за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 під час тимчасової непрацездатності. З наданих відповідачем копій матеріалів адміністративних справ та табелів обліку використання робочого часу не вбачається факту участі ОСОБА_1 в судових засіданнях під час тимчасової непрацездатності (а.с. 71-73, 134-223). Також не підтверджується факт примушування відповідачем позивачки до таких дій.

Позивачка вказує про надання їй недостовірної інформації щодо розміру отриманих від відповідача виплат в лютому 2016 року. За довідкою відповідача нею отримано більшу суму, ніж надійшла на її рахунок в установі банку. Дослідженими в судовому засіданні доказами такі обставини не підтверджуються. Відповідно до довідки відповідача в лютому 2016 року позивачці виплачено двома платежами 619 грн. 52 коп. та 55 грн., а всього 674 грн. 52 коп. Відповідно до виписки по рахунку позивачки в установі банку 12 лютого 2016 року відповідачем на рахунок позивачки перераховано двома платежами 55 грн. та 619 грн. 52 коп., а всього 674 грн. 52 коп. (а.с. 17-18).

ОСОБА_1 вказувала на порушення своїх прав, що полягали в несвоєчасному ознайомленні її з наказом про відпустку, що потягло безпідставне її знаходження на робочому місці 11.02.2016 року та половину дня 12.02.2016 року. Дослідженими в судовому засіданні доказами такі факти також не підтверджуються. Судом встановлено, що в період з 02 лютого 2016 року по 10 лютого 2016 року позивачка була тимчасово непрацездатною, що підтверджується копією листка непрацездатності (а.с. 100). 09 лютого 2016 року нею подано заяву про надання відпустки з 11 лютого 2016 року. Наказом від 10 лютого 2016 року відпустка позивачці надана з 11 по 20 лютого 2016 року. З цим наказом позивачка ознайомилась 12 лютого 2016 року, про що особисто зробила запис (а.с. 78). Разом з тим, ніякими дослідженими доказами не підтверджується факт виходу позивачки на роботу 11 лютого 2016 року після закриття листка непрацездатності. Зокрема, в книзі обліку робочого часу працівників сектору судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Сумській області відсутній її особистий запис про це (а.с. 66-70).

На підставі викладеного, суд вважає позов про визнання незаконними дій щодо відмови у звільненні з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язання звільнити з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з дати винесення судового рішення у справі; зобов'язання в день звільнення видати належно оформлену трудову книжку і провести повний розрахунок виплат всіх належних сум коштів; зобов'язання в день звільнення надати платіжне доручення про списання з рахунку Головного територіального управління юстиції у Сумській області коштів, що належать при звільненні, на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання незаконними дій щодо відмови у звільненні з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язання звільнити з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з дати винесення судового рішення у справі; зобов'язання в день звільнення видати належно оформлену трудову книжку і провести повний розрахунок виплат всіх належних сум коштів; зобов'язання в день звільнення надати платіжне доручення про списання з рахунку Головного територіального управління юстиції у Сумській області коштів, що належать при звільненні, на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 - відмовити в зв'язку з необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко