Справа № 810/3905/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м. Київ №810/3905/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «УВК Україна» з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 16.07.2015 та № НОМЕР_2 від 16.07.2015.

Позовні вимоги мотивовано безпідставністю висновків податкового органу, викладених в ОСОБА_1 від 09.06.2015 № 189/10-13-22-05/36449095 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки АТ «УВК УКРАЇНА» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Тоніс ЛТД», ТОВ «КВП Прайм» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року».

Позивач стверджує про відсутність порушення ним вимог податкового законодавства в частині заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за наслідками фінансово-господарських операцій з контрагентами ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм», оскільки договірні відносини щодо поставки товарів (робіт, послуг) між ними мали реальний характер та підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, податковими накладними, видатковими накладними, розрахунковими (платіжними) документами, а отримані товари (роботи, послуги) були використані в господарській діяльності АТ «УВК Україна».

На думку позивача, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) господарських операцій за укладеними між позивачем та контрагентами договорами. В основу висновків акту перевірки податковий орган поклав складені іншими податковими органами документи та посилається на податкову інформацію щодо контрагентів Товариства, в якій зазначено про відсутність контрагента за місцезнаходженням або про відсутність можливості підтвердити реальність господарських відносин контрагента з платниками.

За наведених обставин, позивач вважає викладені в акті перевірки висновки протиправними, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, зазначив, що згідно баз даних ДФС по ТОВ «Тоніс ЛТД» встановлено інформацію про відсутність останнього за місцезнаходженням, встановлено відсутність реального здійснення господарських операцій ТОВ «Тоніс ЛТД» за листопад 2014 року з контрагентами. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «КВП Прайм», то до перевірки не надано первинних документів, які підтверджують транспортування та оприбуткування товару на складах. Крім того, згідно з аналізом баз даних ТОВ «КВП Прайм» не має можливості підтвердити реальність господарських відносин з платниками за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, з 01.11.2014 по 31.12.2014. Аналізом звітності з ПДВ по ТОВ «КВП Прайм» та податкової інформації встановлено факти формування податкових зобовязань по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення субєкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Враховуючи зазначену податкову інформацію, первинні документи, укладені між АТ «УВК Україна» та ТОВ «Тоніс ЛТД» і ТОВ «КВП Прайм», складені всупереч вимогам законодавства, у звязку з чим неможливо підтвердити факт здійснення господарських операцій.

Представник позивача у судових засіданнях 17.09.2015, 05.11.2015, 23.11.2015 та 03.12.2015 позов підтримала, надала додаткові пояснення та докази, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2015 постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «УВК Україна» є юридичною особою, зареєстрованою 27.03.2009 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, ідентифікаційний код 36449095, місцезнаходження Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №733565 (т.1, а.с. 45).

Позивач взятий на податковий облік 30.03.2009 року, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області за № 22201041, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.03.2014 року (т.1, а.с.20-21).

Відповідно до свідоцтва № 100317943 серії НБ №274040 про реєстрацію платника податку на додану вартість позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 15.04.2009 року (т.1, а.с.69).

Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області у період з 26.05.2015 по 02.06.2015 на підставі наказу від 26.05.2015 № 469 та направлення на проведення перевірки від 26.05.2015 року № 579 проведено документальну виїзну позапланову перевірку АТ «УВК Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Тоніс ЛТД», ТОВ «КВП Прайм» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року. Результати перевірки оформлені актом від 09.06.2015 № 189/10-13-22-05/36449095 (далі акт перевірки) (т.1, а.с.9-19).

У висновках акту перевірки відповідачем встановлені порушення:

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р. 25 Декларації) на загальну суму 466 711,00 грн., у т.ч. за листопад 2014 року на суму 466 711 грн.;

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 420 040 грн., в т.ч. по періодах: рік 2014 на суму 420 040 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки подав до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області заперечення на акт перевірки від 09.06.2015 № 189/10-13-22-05/36449095 (т.1, а.с.70-73).

29.07.2015 позивач отримав від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області відповідь на заперечення від 13.07.2015, згідно якої висновки акту перевірки залишено без змін (т.1, а.с.75-80).

На підставі акту перевірки № 189/10-13-22-05/36449095 від 09.06.2015 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 16.07.2015 форми «Р» про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 630 060,00 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 420 040,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 210 020,00 грн. (т.1, а.с.7).;

- № НОМЕР_2 від 16.07.2015 форми «Р» про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 700 066,00 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 466 711,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 233 355,00 грн. (т.1, а.с.8).

Скориставшись правом адміністративного оскарження позивач звернувся зі скаргою на податкові повідомлення рішення від 16.07.2015 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 до Головного управління ДФС у Київській області (т.1, а.с.81-84).

До моменту отримання рішення Головного управління ДФС за результатами розгляду вказаної вище скарги, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача АТ «УВК Україна» звернулося з позовом до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог судом встановлено, що АТ «УВК Україна» за листопад 2014 року мало господарські відносини з контрагентами ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Тоніс ЛТД»

03.11.2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Тоніс ЛТД» (виконавець) було укладено договір про надання послуг № У-0311 (т.1, а.с.149-152).

Згідно з п. 1.1. договору відповідно до порядку та умов, визначених цим Договором, Виконавець зобовязується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги (надалі іменуються «послуги»): - послуги по комплектації наборів; - переупаковка наборів; - послуги по стікеруванню товарів, а Замовник зобовязується оплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 3.2. договору здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг.

На виконання умов договору про надання послуг № У-0311 від 03.11.2014 ТОВ «Тоніс ЛТД» було надано послуг у листопаді 2014 року на загальну суму 625 207,44 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) 104 201,24 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ТО-0000007 від 28.11.2014 (т.1, а.с.153). Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ТО-0000007 від 28.11.2014 позивачу було надано послуги по переупаковці наборів на суму 82 860,00 грн. без ПДВ, по стікеруванню товарів на суму 77 186,00 грн. без ПДВ, по комплектації наборів на суму 360 960,00 грн. без ПДВ.

За фактом настання першої події (прийняття послуг замовником) позивач отримав від ТОВ «Тоніс ЛТД» податкову накладну № 7 від 28.11.2014 (т.1, а.с.154), яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.12.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_2 з Єдиного реєстру податкових накладних № 18142036 від 18.12.2014 (т.1, а.с.105).

Надані послуги були оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень № 23097 від 25.02.2015, № 24276 від 20.04.2015, № 24448 від 27.04.2015, № 24846 від 19.05.2015, № 25023 від 26.05.2015 (т.1, а.с.195-199), а також копією картки рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Тоніс ЛТД» (т.1, а.с.156-157).

В ціні робіт (послуг) позивачем був сплачений податок на додану вартість в сумі 104201,24 грн., суми якого включені позивачем до податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, копія якої з додатком 5 та квитанцією №2 є в матеріалах справи (т.1, а.с.86-98).

03.11.2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Тоніс ЛТД» (виконавець) було укладено договір про надання послуг № ПР-0311 (т.1, а.с.144-146).

Відповідно до п. 1.1. даного договору Замовник дає завдання, а Виконавець зобовязується виконати вантажно-розвантажувальні роботи згідно заявки Замовника.

Згідно з п. 2.2. вартість фактично здійснених робіт визначається на підставі акту приймання-передачі підписаного представниками обох сторін.

На виконання умов договору про надання послуг № ПР-0311 від 03.11.2014 ТОВ «Тоніс ЛТД» було виконано навантажувально-розвантажувальних робіт у листопаді 2014 року на загальну суму 709 363,20 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) 118 227,20 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ТО-0000006 від 28.11.2014 (т.1 а.с.147).

За фактом настання першої події (прийняття результату робіт замовником) позивач отримав від ТОВ «Тоніс ЛТД» податкову накладну № 6 від 28.11.2014 (т.1, а.с.148), яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.12.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_2 з Єдиного реєстру податкових накладних № 18142036 від 18.12.2014 (т.1, а.с.105).

Виконані роботи були оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень № 21318 від 22.12.2014, № 22243 від 23.01.2015, № 22608 від 03.02.2015, № 22980 від 19.02.2015, № 24847 від 19.05.2015 (т.1, а.с.200-204), а також копією картки рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Тоніс ЛТД» (т.1, а.с.155, 158-159).

В ціні робіт позивачем був сплачений податок на додану вартість в розмірі 118 227,20 грн., суми якого включені позивачем до податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, копія якої з додатком 5 та квитанцією №2 є в матеріалах справи (т.1, а.с.86-98).

Сума коштів, сплачена за виконані ТОВ «Тоніс ЛТД» роботи (надані послуги) за договорами від 03.11.2014 № ПР-0311та № У-0311, була віднесена до складу витрат позивача за 2014 рік.

Навантажувально-розвантажувальні роботи та послуги виконувалися ТОВ «Тоніс ЛТД» за адресою: Київська обл., м. Бровари, Обїзна дорога, 8, що підтверджується письмовими поясненнями позивача №1 (т. 1, а.с.31-44). За вказаною адресою позивач орендував Складський комплекс загальною площею 19 119,2 кв.м згідно Договору оренди нерухомого майна між АТ «УВК України» та ТОВ «АвтоІнтернешнл Метрополіс» () від 09.12.2011 року, копія якого є в матеріалах справи (т.2, а.с.193-204). Складський комплекс був переданий позивачу в оренду згідно з ОСОБА_1 приймання (приймання-передачі в оренду) Комплексу від 01.01.2012 року (т.1, а.с.104).

Роботи та послуги, прийняті позивачем від ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами від 03.11.2014 № У-0311 та № ПР -0311, були відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку № 631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю позивача по рахунку №631 за період з 01.11.2014 по 31.08.2015 (т.1, а.с.155).

В судовому засіданні позивачем була також надана копія наказу генерального директора АТ «УВК Україна» № 03/11 від 03.11.2014 «Про призначення відповідальних для здійснення контролю за ходом виконання робіт/надання послуг» (т.3, а.с.8) та пояснено, що згідно наказу в Товаристві здійснювався щоденний внутрішній облік обсягів виконаних робіт/наданих послуг за договорами про надання послуг від 03.11.2014 № У-0311 та № ПР-0311. Відповідальною особою був призначений керуючий складським комплексом. 28.11.2014 року генеральному директору АТ «УВК Україна» відповідальною особою були представлені відповідні звіти з розбивкою обсягів виконаних робіт по дням в листопаді 2014 року (т.3, а.с.9-10). На підставі отриманих звітів, генеральний директор підписав з ТОВ «Тоніс ЛТД» акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ТО-0000006 від 28.11.2014 та № ТО-0000007 від 28.11.2014.

Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на податкову інформацію від ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській обл. (лист від 02.06.2015 року № 40/22/39198904) (т.2, а.с.237-243), згідно якої місцезнаходження ТОВ «Тоніс ЛТД» не встановлено (довідка ОУ ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській обл. № 461д від 26.05.2015) та встановлено відсутність реального здійснення господарських операцій ТОВ «Тоніс ЛТД» за листопад 2014 року з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, оскільки вказані доводи відповідача не підтверджуються належними та допустимими доказами, а вказана податкова інформація отримана вже після завершення господарських операцій позивача з ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами про надання послуг № У-0311 та № ПР -0311 від 03.11.2014.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Тоніс ЛТД» у період існування господарських відносин з АТ «УВК України» було зареєстрованою в установленому законом порядку юридичною особою (дата державної реєстрації юридичної особи 28.04.2014 р.), з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 39198904, в процесі ліквідації не знаходилося.

В підтвердження обізнаності позивача про правосубєктність ТОВ «Тоніс ЛТД» при укладенні договорів про надання послуг позивач надав суду копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.05.2014 на ТОВ «Тоніс ЛТД» (т.1, а.с.141-142).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 року N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

В періоді існування господарських відносин за договорами № ПР-0311 та № У-0311 від 03.11.2015 ТОВ «Тоніс ЛТД» було зареєстроване як платник податку на додану вартість, дата реєстрації платником ПДВ 01.07.2014, індивідуальний податковий номер 87, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Реєстру платників податку на додану вартість № 194 від 18.06.2014 (т.1, а.с.143). Згідно даних, оприлюднених на веб-сайті Державної фіскальної служби України, ТОВ «Тоніс ЛТД» 15.07.2015 року було анульовано свідоцтво платника ПДВ № 200065831. Тобто на момент вчинення господарських операцій в листопаді 2014 року ТОВ «Тоніс ЛТД» було платником ПДВ та мало право виписувати податкові накладні.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України «право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу».

Наявність господарської (ділової) мети в операціях АТ «УВК Україна» з ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами № ПР-0311 та № У-0311 від 03.11.2015 обгрунтовується позивачем наступним.

АТ «УВК України» є провідним національним логістичним 3PL-оператором з досвідом роботи більш ніж 14-ть років. Повна інформація про всі види робіт та послуг, які надає/виконує товариство розміщена на офіційному веб-сайті АТ «УВК України» www.uvk.ua. Роздруківка з сайту товариства є в матеріалах справи (т.1, а.с.221-22).

Основним видом діяльності АТ «УВК України» (позивача) є надання логістичних (комплексних логістичних послуг) на підставі укладених з замовниками таких послуг відповідних договорів. Такі договори в АТ «УВК України» є типовими. Копія типового договору АТ «УВК Україна» про надання логістичних послуг з додатком «Правила та процедури надання логістичних послуг (транзит). ВРМ ПР-УВК-ДП-01-ЛП-ВРМ» та копія типового договору АТ «УВК Україна» про надання комплексних логістичних послуг з додатком «Правила та процедури надання послуг комплексного логістичного обслуговування (КЛО) ПР-УВК-КО-01-КЛО» є в матеріалах справи (т.1, а.с.106-140).

Відповідно до умов типового договору про надання комплексних логістичних послуг, АТ «УВК Україна» надає комплексні логістичні послуги - комплекс послуг, повязаний із зберіганням, складським обслуговуванням, організацією та забезпеченням перевезення вантажів Замовника. Включає, але не обмежується такими видами робіт/послуг: прийом вантажу, складування, зберігання, накопичення, сортування, проведення інвентаризації подрібнення, пакування, палетування, навантаження/ розвантаження, перевезення, здача, доставка документів та інші.

Невідємною частиною договору про надання комплексних логістичних послуг, які укладає позивач із замовниками, є Правила та процедури надання послуг комплексного логістичного обслуговування (КЛО) ПР-УВК-КО-01-КЛО. Додатком до договорів про надання логістичних послуг є Правила та процедури надання логістичних послуг (транзит). ВРМ ПР-УВК-ДП-01-ЛП-ВРМ. У додатку «Правила та процедури надання логістичних послуг (транзит)» закріплено, зокрема, таке: пункт 6.2.2: «… Виконавець виконує формування палет з ящиків, викладаючи ящики на піддон…»; пункт 6.2.3: «Виконавець запаковує вантаж стретч-плівкою, вкладає в палету, вказану ВВ інформаційний стікер, опечатує вантаж фірмовим скотчем Виконавця»; пункт 6.3.4: «Виконавець вкладає інформаційний стікер, в палету, опечатує вантаж скотчем Виконавця».

Позивачем надані суду вибірково копії договорів про надання логістичних послуг:

- договір № 93-14 про надання логістичних послуг від 14.07.2014 року між АТ «УВК України» та ТОВ «Бакарді-Мартіні Юкрейн» та договір № 014-09 про надання логістичних послуг від 22.05.2009 року з ТОВ «Асоціація «Світлотехніка». Згідно умов вказаних договорів позивач надає такі послуги, як палетування, навантаження/розвантаження, перевезення та ін. Відповідно до п. 4.2.3 договорів Виконавець (позивач) має право залучати до надання послуг третіх осіб.

- договір № 128-КЛО про надання складських та транспортно-експедиційних послуг від 12.10.2009 року з ПАТ «КБ «Надра». Згідно договору (п. 1.2) позивач надає такі послуги: забезпечення та проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, розміщення майна на піддони, пакетування майна, укомплектування майна ін.;

- договір № 094-09 про надання комплексних логістичних послуг від 01.06.2009 року з ТОВ «Інтерснек Україна» та договір № 13-11 про надання комплексних логістичних послуг від 01.02.2011 року з ТОВ «ОСОБА_3 Україна». Згідно зазначених договорів позивач надає послуги з сортування, подрібнення, пакування, пакетування, навантаження/розвантаження та ін. Відповідно до п. 4.2.5 договорів Виконавець (позивач) має право залучати до надання послуг за даним договором третіх осіб.

У листопаді 2014 року АТ «УВК України» здійснювало розвантаження товару за договорами з рядом підприємств та організацій, що підтверджується поясненнями позивача, а саме з ТОВ «Ада Інструмент», ОСОБА_4 від 14.05.13 №46-13; ТОВ «Альянс Холдинг», ОСОБА_4 від 26.10.10 №220-10, ЧП «Аметист-Украина», ОСОБА_4 від 01.06.09 №071-09; ТОВ «АРНЕСТ Україна», ОСОБА_4 від 24.05.11 №91-11; ТОВ «Бакалійна справа», ОСОБА_4 від 13.03.12 №130312; ТОВ «ВІ-ОПТІКС», ОСОБА_4 від 04.01.10 №019-09/1, ТОВ Глобал Трейдинг, ОСОБА_4 від 19.03.12 №43-12; ТОВ «ОСОБА_5 УКРАЇНИ», ОСОБА_4 від 01.08.14 №86-14; ТОВ «Євроукртрейд», ОСОБА_4 від 17.10.11 №189-11; ТОВ «Ітум» УВЦ-, ОСОБА_4 (06.09.13) №111-13; Квінтайлс Україна ПП, ОСОБА_4 від 01.07.14 №85-14; Місія Міжнародного Комітету Червоного Хреста в Укр, ОСОБА_4 від 14.10.14 №142-12; ТОВ «Омега» УВЦ-, ОСОБА_4 від 01.12.10 №273-10; ТОВ «Оселя-Ют», ОСОБА_4 від 01.06.09 №026-09; Преміум Спірітс Брендс, ОСОБА_4 від 12.06.12 №83-12; ТОВ «Свісс-Трейд» УВЦ-, ОСОБА_4 від 05.11.14 №143-14; ТОВ «ОСОБА_3 Україна», ОСОБА_4 від 01.02.11 №13-11; ТОВ «Сіврес» УВЦ-, ОСОБА_4 від 03.01.12 №01-12; ТОВ «Системні Технології Бізнесу», ОСОБА_4 від 24.12.10 №291-10; ТОВ «Сіріус Екстружен», ОСОБА_4 від 01.01.10 №075-09/1; ТОВ «СТП ПЛАСТ», ОСОБА_4 від 21.01.14 №8-14; ТОВ «Теорет» УВЦ-, ОСОБА_4 від 01.10.10 №09-096-10/КЛО; ТОВ «Тієнс Україна», ОСОБА_4 від 30.11.11 №226-11; ТОВ «Тінфуд», ОСОБА_4 від 01.09.10 №191/10; ТОВ «ТОП-ВІЖН», ОСОБА_4 від 01.11.10 №245-10; ТОВ «Конкорд Плюс ТД», ОСОБА_4 від 10.10.14 №139-14; ТОВ «Укракватех», ОСОБА_4 від 28.10.13 №138-13; ТОВ «УСПОТ ЛТД», ОСОБА_4 (06.11.14) №144-14; ДП «Ед.Хаас Україна», ОСОБА_4 від 01.06.09 №080-09; ТОВ «ЮНІ ВАЙН», ОСОБА_4 від 06.11.12 №187-12.

З метою здійснення власної господарської діяльності та виконання договірних зобовязань зі своїми контрагентами (замовниками логістичних послуг) позивач уклав 03.11.2014 року з ТОВ «Тоніс ЛТД» договори № ПР-0311 та № У-0311, згідно яких ТОВ «Тоніс ЛТД» виконувало в листопаді 2014 року навантажувально-розвантажувальні роботи, роботи з комплектації та переупаковки наборів, стікеруванню.

А отже отримані позивачем роботи/послуги від ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами від 03.11.2014 № ПР-0311 та № У-0311, були призначені для використання у власній господарській діяльності АТ «УВК України».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «КВП Прайм»

05.08.2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «КВП Прайм» (постачальник) було укладено договір поставки товару № ТМЦ-0508 (т.1, а.с.165-169).

Згідно з п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобовязується систематично поставляти і передавати у власність Покупцю визначений цим Договором товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) та загальна вартість товару визначаються специфікаціями, які є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 6.1. договору оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі, у термін, не більший, ніж 90 днів з дати підписання видаткової накладної.

Згідно з п. 6.2. договору сторони Договору передбачають, що може бути використана інша форма розрахунку (за згодою Сторін), у тому числі шляхом видачі простих векселів.

Специфікацією, яка є додатком № 3 від 03.11.2014 до договору поставки № ТМЦ-0508 від 05.08.2014 передбачено поставку термоусадочної плівки ПВХ h200-15-750 в кількості 8 610 кг на загальну суму 354 180,96 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) 59 030,16 грн.

На виконання умов договору поставки № ТМЦ-0508 від 05.08.2014 за Специфікацією, що є додатком № 3, ТОВ «КВП Прайм» 28.11.2014 року було поставлено товар термоусадочну плівку ПВХ h200-15-750 на загальну суму 354180,96 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) 59030,16 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000119 від 28.11.2014 (т.1, а.с.171).

За фактом настання першої події (поставка товару) позивач отримав від ТОВ «КВП Прайм» податкову накладну № 6 від 28.11.2014 (т.1, а.с.174), яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.12.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_2 з Єдиного реєстру податкових накладних № 18142036 від 18.12.2014 (т.1, а.с.105).

Специфікацією, яка є додатком № 4 від 03.11.2014 до договору поставки № ТМЦ-0508 від 05.08.2014 передбачено поставку термоусадочної плівки ПВХ h250-sp15 в кількості 9 320 кг на суму 320 142,00 грн.; термоусадочної плівки ПВХ h350-sp15T у кількості 9 090 кг на суму 313 150,50 грн.; стрейча палетного 20мкр/50см/300м в кількості 8 180 кг на суму 122 291,00 грн.; скотч-стрічки НМ 48*66 TR прозора в кількості 8 430 шт. на суму 33 720,00 грн.; стрейч-плівки у кількості 9 350 кг на суму 128 562,50 грн. та піддонів у кількості 300 шт. на суму 8 400,00 грн.. Всього згідно специфікації на загальну суму 1 111 519,20 грн. в т.ч. ПДВ (20 %) 185 253,20 грн. (т.1, а.с.170).

Вказаний вище товар за Специфікацією, що є додатком № 4 до договору, був поставлений згідно з видатковою накладною № РН-0000118 від 28.11.2014 на суму 1 111 519,20 грн. в т.ч. ПДВ (20 %) 185 253,20 грн. (т.1, а.с.172).

За фактом настання першої події (поставка товару) позивач отримав від ТОВ «КВП Прайм» податкову накладну № 5 від 28.11.2014 (т.1, а.с.173), яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.12.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_2 з Єдиного реєстру податкових накладних № 18142036 від 18.12.2014 (т.1, а.с.105).

Поставлений товар був оплачений позивачем згідно платіжних доручень № 21163 від 17.12.2014 та № 21294 від 18.12.2014 р. (т.1, а.с.205-206), а також простим векселем серії АА № 2544298, що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 20.01.2015 р., актом предявлення векселя до платежу № АП 25/02/15-2 від 25.02.2015 р. (т.1, а.с.207-208). Оплата товару також підтверджується наявною у матеріалах справи копією картки рахунку 631 по контрагенту ТОВ «КВП Прайм» (т.1, а.с.175-177).

В ціні товару позивачем був сплачений податок на додану вартість в сумі 244 283 грн., яка була включена позивачем до податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, копія якої з додатком 5 та квитанцією №2 є в матеріалах справи (т.1, а.с.86-98).

Сума коштів, сплачена за поставлений ТОВ «КВП Прайм» товар за договором поставки № ТМЦ-0508 від 05.08.2014, була віднесена до складу витрат позивача за 2014 рік.

Придбаний у ТОВ «КВП Прайм» товар був списаний позивачем згідно ОСОБА_1 списання № УВЦ- від 30.11.2014 та ОСОБА_1 списання № УВЦ- від 30.11.2014, яких є в матеріалах справи (т.1, а.с.178,179).

Товар у вигляді термоусадочної плівки, стрейча палетного, стрейч-плівки, скотч-стрічки та піддонів є пакувальним матеріалом.

Відповідно до умов наданих позивачем суду копій договорів про надання логістичних послуг Виконавець (позивач): надає піддони (або проводить їх обмін в момент прийму вантажу) та використовує власну стрейч-плівку для пакетування; виконує формування палет з ящиків, викладаючи ящики на піддони; запаковує вантаж стретч-плівкою, вкладає в палету інформаційний стікер, опечатує вантаж фірмовим скотчем; вкладає інформаційний стікер в палету, опечатує вантаж скотчем.

Пакувальні матеріали були придбані позивачем у ТОВ «КВП Прайм» для забезпечення цілісності вантажу, що перевозився АТ «УВК України» згідно укладених договорів перевезення з рядом підприємств та організацій, що підтверджується поясненнями позивача, а саме з: ТОВ «АБ-Транс Євро», ОСОБА_4 від 01.11.14 №28-14/п; ТОВ «АГРОТЕП» ОСОБА_4 від 25.03.13 №2503/1-13п; ООО АГРОТРАНС АТП, ОСОБА_4 від 14.01.11 №б/н; СПД-ФО ОСОБА_6, ОСОБА_4 від 04.02.11 №09-11П; ОСОБА_7, ОСОБА_4 від 13.01.11 №20-11П; ТОВ «Вояж», ОСОБА_4 від 27.03.14 №2703/3-14п; ТОВ «Глобал юніверсал лоджистік лімітед», ОСОБА_4 від 01.08.11 №1; ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_4 від 30.10.14 №4; ФОП ОСОБА_1 УВЦ-, ОСОБА_4 від 19.11.14 №2; ПП «Дельта І» УВЦ-, ОСОБА_4 від 31.03.14 №6-14/п; ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_4 від 05.11.14 №0511/1-14п; ТОВ Екватор-Експрес, ОСОБА_4 від 17.05.13 №1705/1-13п; ТОВ «Експресс-Транс», ОСОБА_4 від 20.02.12 №2002/1-12п; ТОВ «Європа-Транс ЛТД», ОСОБА_4 від 17.01.13 №1701/1-13п; ПрАТ «ЗАХІДУКРТРАНС ТЕК», ОСОБА_4 від 04.01.11 №ЗУТ250; ТОВ «Інтернешнл Транспорт Компані», ОСОБА_4 від 03.01.12 №010112; ДТЕП ІСТ-Захід УВЦ-, ОСОБА_4 від 02.01.13 №18-13/п; ЧП КАРАВАН-ХАРьКОВ, ОСОБА_4 від 28.12.10 №02-11п; ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 01.01.13 №35-13/П; ТОВ «ОСОБА_9 А», ОСОБА_4 від 29.12.10 №12/29-01; ФЛП ОСОБА_10 УВЦ-, ОСОБА_4 від 02.01.13 №24-13/п; ФОП ОСОБА_11, ОСОБА_4 від 02.01.13 №39-13/П; ФОП ОСОБА_12, ОСОБА_4 від 01.02.11 №05-11П; ТОВ Компанія БМГ, ОСОБА_4 від 14.01.13 №9-13/П; ФОП ОСОБА_13, ОСОБА_4 від 06.07.12 №17-12П; ФОП ОСОБА_14, ОСОБА_4 від 01.04.14 №7-14/П; ПП «Лир Украина», ОСОБА_4 від 12.02.13 №1202-13п; ФОП ОСОБА_15, ОСОБА_4 від 01.04.13 №72/13/П; ТОВ «МАСТЕР АЛЬЯНС», ОСОБА_4 від 01.10.14 №б/н; СПД ОСОБА_16, ОСОБА_4 від 01.02.13 №52-13/П; ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_4 від 06.11.12 №43-12/П; ТОВ «НІКОЛЬ ІН», ОСОБА_4 від 09.12.11 №0912-01; Оазіс Корпорації ФД Імпорт енд Експорт Корпорейшн, ОСОБА_4 від 19.04.13 №86-13/П; ТОВ «Овертранс», ОСОБА_4 від 14.08.13 №8; ТОВ «Омега ОСОБА_18», ОСОБА_4 від 01.06.13 №б/н; ФОП ОСОБА_19, ОСОБА_4 (02.04.12) №8-12/п; ООО «Побутрадиотехника АСЦ», ОСОБА_4 від 11.01.13 №17-13/п; ОСОБА_20, ОСОБА_4 від 21.03.13 №60-13/П; ФОП ОСОБА_21,ОСОБА_4 від 02.04.14 №0204/5-14п; ТОВ «ПРОМГАЗТЕХНО НВП», ОСОБА_4 від 17.01.12 №02-12; ПП «Простір», ОСОБА_4 (29.06.21) №2906/2-11п; ФОП ОСОБА_22, ОСОБА_4 від 12.11.14 №2; ТОВ «С І Б ОСОБА_22 ТЛК», ОСОБА_4 від 12.03.14 №3-14/п; ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_4 від 01.11.11 №45-11/П; ФОП «Сівохін Сергій Анатолійович», ОСОБА_4 від 01.04.13 №79-13/П; ФОП ОСОБА_23, ОСОБА_4 від 01.11.13 №147-13/П; ПП «Смартком», ОСОБА_4 від 15.01.13 №11-13/П; ФОП ОСОБА_24, ОСОБА_4 від 03.03.14 №4-14/П; ТОВ «Собі», ОСОБА_4 (13.09.12) №1309/1-12п; ТОВ «Союз МПК», ОСОБА_4 від 14.01.13 №27-13/п; ТОВ «СП-БіоГран», ОСОБА_4 від 18.03.14 №5-14/П; ДП «СТАРОКОСТЯНТИНІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД», ОСОБА_4 від 08.01.14 №150-13/п; ФЛП ОСОБА_25, ОСОБА_4 від 20.05.13 №115-13/П; ТОВ «Стрільчук ОСОБА_18», ОСОБА_4 від 24.04.14 №2304/2-14п; ТОВ «Транзіт», ОСОБА_4 від 20.04.11 №21-11 П; ТОВ «ОСОБА_18 Логiстик», ОСОБА_4 від 07.03.13 №B-07/03/2013; ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_4 від 23.01.13 №2301/1-13п; ТОВ «Україна Агропромислова фірма», ОСОБА_4 від 16.09.13 №135-13/П; ТОВ «Укрексп ВТО», ОСОБА_4 від 01.01.11 №010111; СПД-ФО ОСОБА_26, ОСОБА_4 від 17.01.13 №23-13/П; СПД-ФО ОСОБА_27, ОСОБА_4 від 17.01.13 №20-13/П; Харківське АТП № 16363 ПАТ, ОСОБА_4 (09.01.13) №44-13/П; ТОВ Юг Транссервіс, ОСОБА_4 від 03.11.14 №0311/1-14п

Таким чином, придбаний у ТОВ «КВП Прайм» товар використовувався у власній господарській діяльності позивача під час надання позивачем логістичних та комплексних логістичних послуг.

Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на податкову інформацію ДПІ у Києво-Святошинському районі від 30.03.2015 р. № 177/10-13-22-05/39312967 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «КВП Прайм» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та з контрагентами-покупцями за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, з 01.11.2014 по 30.11.2014 та з 01.12.2014 по 31.12.2014. Згідно вказаної інформації встановлено, що аналізом баз даних ТОВ «КВП Прайм» не має можливості підтвердити реальність господарських відносин з платниками за вказані вище періоди, а аналізом звітності з ПДВ та наявної податкової інформації встановлено факти формування податкових зобовязань по операціях з підміни товарів, що, на думку контролюючого органу, свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення субєкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

Припущення податкового органу про можливі порушення податкового законодавства не є належним доказом порушення АТ «УВК України» податкового законодавства.

ТОВ «КВП Прайм» у період існування господарських відносин з АТ «УВК України» було зареєстрованою в установленому законом порядку юридичною особою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (дата державної реєстрації юридичної особи 22.07.2014 р.), з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 39312967, в процесі ліквідації не знаходилося.

В підтвердження обізнаності позивача про правосубєктність ТОВ «КВП Прайм» при укладенні договорів про надання послуг позивач надав суду копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.07.2014 на ТОВ «КВП Прайм» та копію Відомостей з ЄДРПОУ від 24.07.2014 (т.1, а.с.160-163).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 року N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України «право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу».

На момент вчинення господарських операцій в листопаді 2014 року ТОВ «КВП Прайм» мало право виписувати податкові накладні, оскільки було платником ПДВ (дата реєстрації платником ПДВ 05.08.2014, Індивідуальний податковий номер: 92), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Реєстру платників податку на додану вартість № 714 від 27.08.2014 (т.1, а.с.164).

Посилання відповідача на те, що позивачем до перевірки не надано первинних документів, які підтверджують транспортування та оприбуткування товару також не є доказом нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «КВП Прайм», зважаючи на наступне.

Товари, отримані позивачем від ТОВ «КВП Прайм», були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю позивача по рахунку №631 за листопад 2014 року (т.1, а.с.175-177).

Оприбуткування товару підтверджують відповідні акти списання № УВЦ- від 30.11.2014 та № УВЦ- від 30.11.2014. Копії актів списання надавалися відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки.

З пояснень позивача судом встановлено, що товар, який зазначений у видаткових накладних від 28.11.2015 № РН-0000119 та № РН-0000118, доставлявся транспортом та за рахунок ТОВ «КВП Прайм» на склад позивача за адресою: м. Бровари, вул. Обїзна дорога, 8, як це передбачено пунктом 8.1 договору поставки № ТМЦ-0508 від 05.08.2014.

Після перевірки товару на відповідність кількості, вказаній у видаткових накладних, позивачем здійснювалось його приймання. Придбаний товар був розподілений між складами позивача в різних населених пунктах України; переміщення частини товару було оформлене актами внутрішнього переміщення від 28.11.2015 №УВЦ-, № УВЦ-, УВЦ- (т.2, а.с.190-192). Весь товар був списаний у звязку з переданням його на використання у господарській діяльності АТ «УВК України».

АТ «УВК України» не надавало під час перевірки товарно-транспортні накладні, оскільки їх Товариство не має.

Однак відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для беззаперечного висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту з ПДВ (заниження податкових зобовязань з ПДВ) та витрат, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договором поставки, який були укладені позивачем з його контрагентом.

Податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну як обов'язковий первинний документ на підтвердження реального здійснення господарської операції.

Також податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. N 363, які передбачають оформлення ТТН, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат та податкового кредиту.

Міністерство доходів і зборів України у своєму листі від 19.09.2013 г. N 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 зазначило наступне: оскільки транспортною документацією підтверджується операція по наданню послуг по перевезенню вантажів, а не факт придбання товару, то при наявності документів, підтверджувальних фактичне одержання товару і його використання у власній господарській діяльності, непредставлення такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання видатків по придбанню товарно-матеріальних цінностей. Товарно-транспортна накладна не втримується у переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, податкові накладні, виписані контрагентами, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм» без проведення відповідачем належної оцінки первинних документів, наданих позивачем, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, оскільки фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі неповного аналізу податкової звітності позивача та не враховано первинних документів, що були подані на вимогу податкового органу.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг, робіт). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що придбаний у ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм» товар, роботи та послуги були використані у власній господарській діяльності позивача.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту, задекларованого у деклараціях з податку на додану вартість за листопад 2014 року, податкові накладні, виписані ТОВ «КВП Прайм», на загальну суму ПДВ 244 283 грн. та податкові накладні, виписані ТОВ «Тоніс ЛТД», на загальну суму ПДВ 222 428 грн.

Вказане вище спростовує висновок відповідача, викладений в акті перевірки, щодо порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України. Заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р. 25 Декларації) на загальну суму 466 711,00 грн., у т.ч. за листопад 2014 року на суму 466 711 грн. не мало місця з боку позивача.

З приводу порушень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 420 040 грн., в т.ч. по періодах: рік 2014 на суму 420 040 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу положень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено реальність здійснених господарських операцій між позивачем ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм» (за листопад 2014 року) та використання отриманих товарів та робіт і послуг у господарській діяльності позивача, що підтверджується належними первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, оформленими згідно з вимогами законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

А тому з огляду на викладене вище, висновки відповідача про заниження податку на прибуток на суму 420 040 грн. за 2014 рік є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника товарів/виконавця робіт, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм» останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їх керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також факту суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Суд зазначає, що акт перевірки хоча й містить опис договірних правовідносин позивача з його контрагентами (договорів, податкових, видаткових накладних, доказів оплати), проте не надає дослідженим документам належної оцінки, не зіставляє наявні у позивача документи з даними бухгалтерського обліку позивача, не містить аналізу дотримання контрагентами позивача податкової дисципліни у спірних правовідносинах, а встановлені порушення податкового законодавства ґрунтуються виключно на відомостях щодо протиправної діяльності контрагентів позивача.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також, висновок про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, викладений в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 14222198), та підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ч. 2 ст. 162 та ст. 244-2 КАС України.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарських операцій, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ «Тоніс ЛТД» та ТОВ «КВП Прайм», їх реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстави для висновків про заниження податку на додану вартість на загальну суму 466 711,00 грн. за листопад 2014 року та заниження податку на прибуток на загальну суму 420 040,00 грн. за 2014 рік, відсутні.

З урахуванням цього суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області № НОМЕР_1 від 16.07.2015 та № НОМЕР_2 від 16.07.2015 є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав, правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень відповідачем не доведена.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., що складає 10 % розміру ставки судового збору, яка підлягала сплаті під час подання адміністративного позову майнового характеру згідно із Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (із змінами та доповненнями на момент подачі позову).

Отже судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області № НОМЕР_1 від 16.07.2015 та № НОМЕР_2 від 16.07.2015.

3. Стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) на користь Приватного акціонерного товариства «УВК України» (ідентифікаційний код юридичної особи 36449095, місцезнаходження юридичної особи вул. Промислова, 5, м. Вишневе, Київська обл., 08132) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39463945, місцезнаходження 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Ломоносова, 34).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.