Справа № 363/655/16-а
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"13" квітня 2016 р. Справа № 363/655/16-а
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м.Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., при секретарі Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вишгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання неправомірними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання неправомірними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.В обґрунтування свого позову вказав, що 17.10.2015 року Вишгородським районним відділом управління Державної міграційної служби України у Київській області в особі т.в.о. начальника районного відділу ОСОБА_2 було відмовлено у реєстрації її дитини віком до 14 років за місцем проживання її батьків. Позивач зазначила, що при її особистому зверненні з батьком дитини ОСОБА_3 їм було відмовлено в реєстрації дитини, тому вони були вимушені передати повний пакет документів, перелічений в ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні», з листом про що отримали на копії листа відповідну позначку. Також позивач зазначає, що згодом ними було отримано листа за № 4989 від 29.10.2015 року, в якому Вишгородський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Київській області посилаючись на ст. 6 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» та наказ МВС України за № 1077 від 22.11.2012 року «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», відмовив їм повторно в реєстрації малолітньої дитини, мотивуючи це відсутністю довідки про те, що дитина не зареєстрована разом з батьком. У зв`язку з викладеним позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки ним порушено їхні права як громадян України.

Позивач в судовому засіданні підтримала свій позов у повному обсязі, просила його задовольнити, визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень і зобов`язати Вишгородський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Київській області провести реєстрацію місця проживання її доньки ОСОБА_3 .
Представник відповідача Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській області у судове засідання 13.04.2016 року не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справи у його відсутність. Підтримав надані у судовому засіданні 17.03.2016 року заперечення, обґрунтовуючи їх тим, що оскільки батько дитини ОСОБА_3 , місце проживання якого зареєстровано згідно копії його паспорта: АДРЕСА_1 не надав довідку з адресно- довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем свого проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним, зареєструвати дитину за місцем проживання позивача не є можливим.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що при його особистому зверненню з позивачем до Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській областіїм було відмовлено в реєстрації їх дитини, тому вони були вимушені передати повний пакет документів, перелічений в ст. 6 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні», з листом про що отримали на копії листа відповідну позначку. Згодом ними було отримано листа за № 4989 від 29.10.2015 року, в якому Вишгородський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Київській області посилаючись на ст. 6 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» та наказ МВС України за № 1077 від 22.11.2012 року «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», відмовив їм повторно в реєстрації їх дитини, мотивуючи це відсутністю довідки про те, що дитина не зареєстрована разом ним. На підставі цього його дружина позивач по справі змушена була звернуись до суду з цим позовом.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17.10.2015 року позивачем та її чоловіком було подано до Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській області письмове звернення з наданням оригіналів та копій необхідних документів для реєстрації їх дитини віком до 14 років за місцем проживання її батьків, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 3).

Відповідно до листа від 29.10.2015 року за № 4989 Вишгородським районним відділом управління Державної міграційної служби України у Київській області в особі т.в.о. начальника районного відділу ОСОБА_2 було відмовлено у реєстрації дитини позивача та її чоловіка ОСОБА_3 віком до 14 років за місцем їх проживання а саме: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що оскільки батько дитини ОСОБА_3 , місце проживання якого зареєстровано згідно копії його паспорта: АДРЕСА_1 не надав довідку з адресно- довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем свого проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним, зареєструвати дитину за місцем проживання позивача та її чоловіка не є можливим (а.с. 6).

Відповідно до протоколу звітних зборів членів об`єднання багатоквартирного будинку « ОСОБА_4 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 від 07.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 є членом правління об`єднання багатоквартирного будинку «Вікторія 2010» (а.с. 5-16).

Відповідно до довідки від 11.02.2016 року за № 23 ТОВ «ЮТЕМ ІНЖИНІРИНГ» виданої ОСОБА_3 вбачається, що він працює на ТОВ «ЮТЕМ ІНЖИНІРИНГ» у м. Буча на посаді економіста кошторисно договірного відділу з 19.09.2011 року по теперішній час (а.с. 17).

Суд вказує, що відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження регулюються Законом України «Про свободу пересування - та вільний вибір місця проживання в Україні», Конституцією України.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання та випадки обмеження таких прав регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Частиною 1 статті 2 Закону передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місцеперебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.
Суд вказує, що Указом Президента України № 405/2011 від 06.04.2011р. «Питання державної міграційної служби України» затверджено Положення про Державну міграційну службу України.
ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Підпунктом 20 п. 4 Положення передбачено, що Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.
Відповідно до п. 2 Указу доручено Міністерству внутрішніх справ України, Міністерству культури України, Державному комітету України у справах національностей та релігій забезпечити належне виконання функцій, які належали названим органам до набрання чинності цим Указом і передаються до повноважень Державної міграційної служби України, до завершення формування системи її органів.
Відповідно до наказу № 626 від 17.07.2012р. «Про функціонування Державної міграційної служби України» органи та територіальні підрозділи ДМС України починають виконувати обов`язки та покладені на них завдання з 01 серпня 2012 року.
У зв`язку із зазначеним вказаним наказом МВС України начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі зобов`язано ужити заходів щодо завершення до 1 серпня 2012 року розгляду територіальними органами та підрозділами ДДПРФО заяв громадян України, іноземців та осіб без громадянства, термін розгляду яких закінчується 31 липня цього року, з таких питань: виконання законодавства про громадянство; видача паспорта громадянина України; видача тимчасового посвідчення громадянина України; видача свідоцтва про належність до громадянства України; реєстрація місця проживання фізичних осіб; надання дозволу на імміграцію в Україну; видача посвідки на постійне проживання; видача посвідки на тимчасове проживання: видача запрошення для отримання української візи; видача посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; продовження строку перебування; скорочення строку тимчасового перебування; прийняття рішення про добровільне та примусове повернення, про примусове видворення та заборону подальшого в`їзду.
Таким чином, функції щодо реєстрації місця проживання з 01.08.2012р. чинним законодавством України покладено на територіальні підрозділи ДМС України.
Відповідно до п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 N 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за N 2109/22421 відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС.
Позивачем не було надано документів, які підтверджують, що батько дитини ОСОБА_3 , місце проживання якого зареєстровано згідно копії його паспорта: АДРЕСА_1 не надав довідку з адресно- довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем свого проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В судовому засіданні судом не встановлено жодних порушень в діях відповідача, а тому вважає, що позовні вимоги позивача документально та нормативно не обґрунтовані, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. .ст. 2, 11, 12, 17, 18, 41, 71, 158-163 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання неправомірними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Головуючий М.Б. Баличева