Справа № 311/1040/16-а
Суддя: Степаненко Ю. А.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/311/21/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві: Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області, про визнання дії незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області про визнання дії незаконними та зобовязання вчинити певні дії.

У позовній заяві зазначено, що з квітня 1998 року по 16 листопада 2015 року вона працювала на виборчий посаді секретарем ради Камянської сільської ради Василівського району Запорізької області.

До квітня 2015 року вона отримувала пенсію та продовжувала працювати на посаді секретаря сільської ради .

З 1 квітня 2015 року їй призупинено виплату пенсії у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Після того, як позивачці стало відомо, що деяким категоріям осіб на підставі рішень суду поновлюють виплату пенсій, 01.04.2016 року вона звернулася до Управління пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області з заявою про поновлення виплати пенсії за віком державного службовця.

04.04.2016 року за N° 24/к-9 позивачка отримала відповідь про відмову у поновленні пенсії та у разі незгоди з відповіддю запропоновано звернутись до суду.

На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати їй пенсії за віком до 16 листопада 2015 року протиправними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області поновитй їй виплату пенсії за віком з 01 квітня 2015 року до 16 листопада 2015 року; стягнути з Управління пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області на її користь судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,21 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності та задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Крім того, надано письмові заперечення проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 травня 2006 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії їй було припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ.

01 квітня 2016 року, позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області, з проханням поновити з 01 квітня 2015 року виплати пенсії за віком. 04.04.2016 року листом № 24/к-9 УПФ України у Василівському районі Запорізької області відмовило у задоволенні заяви з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються.

16.11.2015 року позивачка була звільнена з займаної посади у звязку із закінченням строку повноважень, після чого виплата їй пенсії була поновлена.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Відповідно ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року) у період роботи особи

(крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладені норми та обставини справи, суд вважає, що порушено конституційне право позивачки на отримання пенсії.

Разом з тим, пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі Закон №213) передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З цього часу особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посада, на якій працювала позивачка секретар сільської ради, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні.

Будь-яке конвенційне право передбачає ряд правомочності, тобто, що надаються особі відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод і Протоколів до неї в їх тлумаченні Європейським Судом з прав людини. Невиконання державою своїх соціальних зобовязань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, а також звертав увагу на принцип відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office). Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які мають право на отримання пенсії, Держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб, а не доводити їх до неможливості на повноцінне лікування, харчування і життя.

Тобто, між позивачкою і Державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання Держави забезпечити державний соціальний захист громадян, які мають право на отримання пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виплата пенсії, призначеної позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 102 КАС України передбачено поновлення чи продовження процесуальних строків. Водночас частиною 4 статті 102 визначено, що правила даної статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Тому суд визнає дії відповідача протиправними та покладає зобов`язання відновити позивачці виплату пенсії за віком з 08.04.2015 року по 16.11.2015 року, тобто, із застосування шестимісячного строку, визначеного ч.2 ст.99 КАС України.

Відповідно до ст.94 КАС України, понесені позивачкою витрати на оплату судового збору підлягають стягненню частково за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області в сумі 51 грн.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Законом України «Про державну службу», ст.ст.2-12, 69-71, 86, 87, 94, 99, 102, 158- 163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області, про визнання дії незаконними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області щодо припинення з 08.10.2015 року по 16.11.2015 року виплати ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком - з 08.10.2015 року по 16.11.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 51 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області.

В іншій частині позову у задоволенні - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_2