Справа № 2а-10201/10/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/800/32751/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015

у справі № 2а-10201/10/1370 (876/10485/13)

за позовом Інспекції

до ОСОБА_1,

за участю третьої особи - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУМВС України у Львівській області,

про стягнення податку з власників транспортних засобів.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року Інспекція звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 427 080 грн. податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, який не був сплачений ним при першій реєстрації автомобілів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2013 позов задоволено з посиланням на невиконання відповідачем обов'язку із сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів при першій реєстрації транспортного засобу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем необхідних сум податку при першій реєстрації транспортних засобів.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду зі спору як скасоване помилково. Мотивуючи вимоги, скаржник зазначає, що висновок апеляційного суду про виконання ОСОБА_1 податкового обов'язку зі сплати оспорюваної суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів не відповідає наявним у справі доказам.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у 2009 році ОСОБА_1 було проведено першу державну реєстрацію транспортних засобів: автомобіля марки MAN (державний номер НОМЕР_1), 2001 року випуску; автомобіля марки MAN (державний номер НОМЕР_2), 2002 року випуску; автомобіля марки IVECO (державний номер НОМЕР_3), 1997 року випуску; автомобіля марки VOLKSWAGEN T4 (державний номер НОМЕР_4), 2001 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 1117 (державний номер НОМЕР_9), 1992 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 1420 (державний номер НОМЕР_9), 1998 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 817 D (державний номер НОМЕР_5), 1998 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 1820 D (державний номер НОМЕР_6), 1995 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D (державний номер НОМЕР_7), 1998 року випуску; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 1824 L (державний номер НОМЕР_8), 1998 року випуску.

У ході проведення контрольно-перевірочних заходів Інспекцією було встановлено, що при першій реєстрації названих автомобілів податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відповідачем сплачено не було, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед бюджетом з названого податку в загальній сумі 427 080 грн.

В силу вимог частини першої статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Відповідно до статті 3 названого Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

З урахуванням наведених законодавчих норм суди, встановивши факт проведення першої реєстрації названого транспортного засобу на ОСОБА_1, дійшли цілком об'єктивного висновку на наявність у нього обов'язку зі сплати даного виду податку.

При цьому суди цілком об'єктивно відхилили посилання відповідача на те, що реєстрація спірних транспортних засобів здійснювалася іншими особами на підставі виданих ОСОБА_1 довіреностей. Адже платник самостійно зобов'язаний виконати свій обов'язок зі сплати податку, крім законодавчо визначених випадків покладення цього обов'язку на третіх осіб. Зокрема, податковим законодавством допускається у чітко визначених випадках виконання дій, спрямованих на перерахування податку до бюджету, третіми особами (як-от у разі сплати податку податковим агентом, спадкоємцем, правонаступником). В інших випадках сам платник зобов'язаний сплатити податок до бюджету та є відповідальним за таку сплату.

З установлених судами обставин справи вбачається, що відповідач був обізнаний про факт реєстрації спірних автомобілів на його ім'я. Видача ж ОСОБА_1 довіреності іншій особі на вчинення дій щодо реєстрації цього транспортного засобу (у тому числі й щодо сплати податку за проведення такої реєстрації) не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання податкового обов'язку.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 6 названого Закону сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. За транспортні засоби, придбані протягом року, крім тих, що вперше реєструються в Україні, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки.

На підставі наведених законодавчих норм з урахуванням установленого факту несплати відповідачем необхідних сум податку при першій реєстрації спірних транспортних засобів суд першої інстанції дійшов цілком об'єктивного висновку про обґрунтованість розглядуваних позовних вимог Інспекції.

Водночас апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову в задоволенні даного позову, послався на факт сплати відповідачем податку у необхідній сумі за відсутності належних доказів на підтвердження цього.

Зокрема, доказом такої сплати апеляційний суд визнав додаток до листа Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи від 31.08.2010, в якому зазначено про необхідність перевірки факту сплати податку з посиланням на копії квитанцій, а також на копії квитанцій. Втім самі по собі копії платіжних документів (за відсутності оригіналів) не є належними і допустимими доказами на підтвердження факту оплати; до того ж, якість представлених копій не дозволяє встановити реквізити цих документів (у тому числі прізвище та ім'я платника, сплачену суму, призначення платежу тощо).

Згідно ж з інформацію, наданою банком у відповідь на запит суду, кошти від ОСОБА_1 у відповідній сумі на сплату податку транспортних засобів, не надходили (а.с.174-175). Як повідомив банк, ОСОБА_1 було сплачено лише 23.01.2009 кошти у сумі 1461,80 грн. та 05.02.2009 - у розмірі 1102 грн.; втім зазначені суми та дати платежів не співпадають з сумами податку та з датами реєстрації відповідних транспортних засобів, а тому не можуть вважатися свідченням виконання відповідачем розглядуваного податкового обов'язку.

Факт визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальній справі, порушеній відносно посадових осіб Львівського ВРЕР УДАІ, також не впливає на обсяг податкового обов'язку відповідача у спірних правовідносинах. Захист матеріальних прав особи, якій завдано майнову шкоду кримінальним правопорушенням, здійснюється, зокрема, шляхом пред'явлення цивільного позову у кримінальному провадженні; наведене, однак, не звільняє таку особу від виконання обов'язків у сфері оподаткування.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив даний позов, а тому в апеляційного суду не було передбачених законом підстав для скасування правильної та вмотивованої постанови Львівського окружного адміністративного суду зі спору.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 у справі № 2а-10201/10/1370 (876/10485/13) скасувати.

3. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2013 у справі № 2а-10201/10/1370 (876/10485/13) залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько