Справа № 2а-12724/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2016 р. м. Київ К/9991/68289/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

за участю представників позивача Настича О.В., Подолян Т.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 по справі № 2а-12724/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов про скасування податкових повідомлень - рішень від 10.08.2011 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем на 32 250,00 грн. та штрафними фінансовими санкціями на 8 063,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на 273 648,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 68 412,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2011 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що угоди укладені позивачем з його контрагентами містять ознаки фіктивності, а тому не можуть бути підставами для формування податкового кредиту та валових витрат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Судове рішення обґрунтовано тим, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Трайгон-Експорт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.04.2009 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 28.07.2011 №1741/23-08/36469551 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Відповідно до висновків викладених в акті перевірки позивачем порушено п. 5.1 ст. 5 пп. 5.3.9. п. 5.3 ст. 5 Закону України від 22.05.1997 № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.2.3 п. 7.2.4, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 32 250,00 грн. та ПДВ на загальну суму 273 648,00 грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вказаних норм законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні валових витрат та податкового кредиту внаслідок господарських взаємовідносин з ПП «Стилет-Юг», ПП «СВ-Інтерконтакт» та ТОВ «Контрол-Ком» з огляду на безтоварність проведених операцій. Такого висновку контролюючий орган дійшов на підставі того, що контрагент позивача ПП «СВ-Інтерконтакт» відсутній за місцезнаходженням, не подає звітність до контролюючого та не має необхідних трудових та матеріальних ресурсів для проведення фінансово-господарської діяльності, контрагент ТОВ «Контрол-Ком» також не подає звітність до контролюючого, не декларує та не сплачує податкові зобов'язання, а щодо контрагента позивача ПП «Стилет-Юг» було порушено кримінальну справу по факту створення ПП «Стилет-Юг» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, а отже вищезазначене свідчить, що господарські операції з вказаними контрагентами фактично не спричинили реального настання правових наслідків, зокрема, і щодо формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Зазначені висновки покладені в основу основних мотивів касаційної скарги.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

А відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

А за змістом положень пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, зокрема податковими накладними. Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинами, що спростовують позицію державного податкового органу про недостовірність даних податкового обліку платника податків по господарським операціям з ПП «СВ-Інтерконтакт» та ТОВ «Контрол-Ком». Зокрема, судом досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку та податкового обліку, встановлено реальне виконання договорів позивача з вказаними контрагентами, подальше використання придбаних товарів (пшениця, соняшник) у власній господарській діяльності (реалізація іншим господарюючим суб'єктам), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених первинних документів (договори видаткові та податкові накладні, товарно - транспортні накладні, складські квитанції, акти прийому - передачі, платіжні документи), враховано також і правосуб'єктність сторін на час укладення спірних правочинів, зокрема, контрагенти позивача на момент укладення договорів та їх виконання були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ.

Доводи відповідача про безтоварність укладених договорів між позивачем та ПП «СВ-Інтерконтакт», ТОВ «Контрол-Ком», судом апеляційної інстанцій правомірно не прийнято до уваги, оскільки відсутність у вказаних суб'єктів господарювання достатніх трудових, матеріальних чи будь - яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності, як і наявність чи відсутність контрагентів за місцезнаходженням не має своїм наслідком недійсність укладених ними правочинів чи слугувати доказом наявності у вказаних суб'єктів господарювання такої мети як порушення у сфері оподаткування.

Крім того, платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, у тому числі і декларування та сплати податкових зобов'язань. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судом апеляційної інстанції з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкових правопорушень в частині формування валових витрат та податкового кредиту по господарським правовідносинам з ПП «СВ-Інтерконтакт» та ТОВ «Контрол-Ком».

Проте колегія суддів зазначає, що у правовідносинах з ПП «Стилет-Юг», щодо безтоварності та недійсності господарських операцій контролюючий орган на підтвердження своїх доводів зазначає про наявність порушеної кримінальної справи (№ 330302-11) за фактом створення ПП «Стилет-Юг» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Проте, під час вирішення спору ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки вказаному факту.

Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкового органу, викладені в акті перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому за змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2011 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 по справі № 2а-12724/11/2670 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко