Справа № 809/2380/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/24544/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Коба Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконними дій та бездіяльності,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, уточнивши який просив визнати незаконними дії та бездіяльність відповідача при здійсненні нагляду за розслідуванням кримінальної справи № 132862 та зобов'язати Генеральну прокуратуру України здійснити заходи щодо: порушення кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, скасування незаконної постанови про закриття кримінальної справи, належного контролю за розслідуванням вказаної справи, притягнення службових осіб Генеральної прокуратури України до відповідальності.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій Генеральної прокуратури України щодо скасування постанови помічника Долинського міжрайонного прокурора Івано-Франківської області від 17 серпня 1998 року про відмову в порушенні кримінальної справи, скасування постанови слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області від 22 грудня 1998 року про закриття кримінальної справи, незаконного та безпідставного витребування від слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області в січні 1999 року, завершеної розслідуванням кримінальної справи № 132862, умисного вилучення із справи речових доказів; визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури щодо проведення більше 7-ми років досудового слідства без належного продовження строків розслідування, відсутності реального та дієвого контролю і нагляду за розслідуванням кримінальної справи № 132862, розслідування справи на протязі більше 6 років без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства, непритягнення старшого слідчого прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 до відповідальності за викрадення оригіналу господарського договору від 15 липня 1992 року, нез'ясування обставин викрадення із кримінальної справи № 132862 матеріалів Монастириського районного суду Тернопільської області; зобов'язання Генеральної прокуратури України як контрольної інстанції здійснити правові заходи щодо порушення кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, які причетні до здійснення досудового слідства, прокурорського нагляду та контрольних функцій по кримінальній справі № 132862, щодо встановлення причетних до крадіжки (вилучення) документів осіб, притягнення їх до кримінальної відповідальності та направлення справи до суду для розгляду по суті за фактами викрадення (вилучення) документів - матеріалів Монастириського районного суду та апеляційного суду Тернопільської області, 3-х касових книг, книги наказів та інших матеріалів із кримінальної справи № 132862; зобов'язання Генеральної прокуратури України прийняти необхідні в межах компетенції правові заходи щодо скасування незаконної постанови про закриття кримінальної справи № 132862 слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області та здійснити і організувати досудове слідство в повному обсязі, здійснити належний контроль за розслідуванням кримінальної справи № 132862.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури як вищого органу в системі прокуратури щодо відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками закону при розслідуванні кримінальної справи № 132862 та про притягнення службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності за відсутність належного контролю за розслідуванням кримінальної справи № 132862 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У п. 4.2 Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

З матеріалів справи вбачається, що звернення, скарги, заяви ОСОБА_4, адресовані Генеральній прокуратурі України, стосуються окремих питань розслідування кримінальної справи № 132862.

За змістом ст. 1 КПК України 1960 року порядок провадження у кримінальних справах регламентується цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 цього ж Кодексу нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання і досудове слідство здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Прокурор зобов'язаний в усіх стадіях кримінального судочинства своєчасно вживати передбачених законом заходів до усунення всяких порушень закону, від кого б ці порушення не виходили. Свої повноваження в кримінальному судочинстві прокурор здійснює незалежно від будь-яких органів і посадових осіб, підкоряючись тільки законові і керуючись вказівками Генерального прокурора України. Постанови прокурора, винесені відповідно до закону, є обов'язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Статтею 236 КПК України 1960 року передбачено, що скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розв'язує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 цього Кодексу. Дії прокурора можуть бути оскаржені до суду

В рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп зазначено, що завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (ст. 2 КПК України). Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

За статтею 97 КПК України прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані: приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню (частина перша); не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу, відмовити в порушенні кримінальної справи, направити заяву або повідомлення за належністю (частина друга); вжити всіх можливих і необхідних заходів реагування у зв'язку з такими заявами і повідомленнями (частини 3, 4, 5).

У статтях 110, 234, 236 КПК України йдеться про оскарження в суді рішень чи дій органів дізнання, слідчого, прокурора, які вони постановили чи вчинили уже під час провадження у кримінальній справі. Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Отже, компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені і підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Проте, вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до помилкового висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, коли справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 220, 221, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року скасувати, провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконними дій та бездіяльності закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк