Справа № 2-а-3083/10/1970
Суддя: Крапівницька Н.Л.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Справа № 2-а-3083/10/1970

"28" вересня 2010 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Крапівницька Н.Л., перевіривши виконання вимог ст.ст. 105, 106 КАС України

за позовною заявою відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції

до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2)

про тимчасове обмеження у праві виїзд за кордон,

в с т а н о в и в :

Відділ державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзд за кордон, в якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань згідно виконавчого листа № 2-499, виданого 13.09.09 року Борщівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ЗАТ КБ "Приватбанк" 105585,54 грн. за кредитним договором від 09.07.07 р.

Дослідивши матеріали позову, вважаю, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

При зверненні до суду з вказаним позовом відділ ДВС Борщівського районного управління юстиції керується нормами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» та ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України».

Відповідно до вимог п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вичерпний перелік повноважень державних виконавців відділів державної виконавчої служби обласних, міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Нормами ст.ст. 4, 5 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що державні виконавці зобовязані вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Такими заходами, згідно Закону, є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію, боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

При вжитті заходів примусового виконання судових рішень державні виконавці, зокрема, мають право: на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за розясненням рішення з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання.

Згідно із ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративними позовами субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднань громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України, позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Закон України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України»регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Згідно зі ст. 6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання - до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Однак, цим Законом не передбачено тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду на підставі рішення адміністративного суду, постановленого за позовом державного виконавця.

Отже, викладені вище норми Законів, на які покликається позивач в обґрунтування своїх вимог, не передбачають права (повноважень) державного виконавця на звернення до суду з позовом про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв"язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. А тому, лише за умови, що субєкт владних повноважень звернувся до суду у випадку, встановленому законом, адміністративний суд має компетенцію розглянути спір.

Законом України «Про виконавче провадження»визначено повноваження та спосіб (порядок) дій державних виконавців органів державної виконавчої служби на випадок, якщо боржник добровільно не виконує рішення суду, ухиляється від його виконання. Цей порядок не передбачає права державних виконавців органів державної виконавчої служби звертатися до суду з вимогою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Не містять таких повноважень державного виконавця і вищевказані норми інших Законів, на які покликається позивач на обґрунтування підстав звернення до адміністративного суду.

Суддя звертає увагу позивача на те, що субєкт владних повноважень, може звертатись до суду тільки в тому випадку, якщо таке його право встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», яким визначено основи організації та діяльності державної виконавчої служби, державна виконавча служба України входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Це означає, що процедура і принципи виконання рішень мають бути визначені виключно на законодавчому рівні.

Отже, з системного аналізу норм чинного законодавства випливає, що державні виконавці не наділені правом звернення до адміністративних судів із поданням про обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх обовязків.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, про що постановляє відповідну ухвалу.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 109, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзд за кордон.

Розяснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Крапiвницька Н.Л.

копія вірна

Суддя Крапiвницька Н.Л.