Справа № 820/1230/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 квітня 2016 р. № 820/1230/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ХМУ ГУМВС України в Харківській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов'язати відповідача здійснити виплату цих коштів на його користь.

Позивач обгрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що оскаржувана бездіяльність є такою, що суперечить вимогам діючого законодавства України, чим порушуються його законні права, свободи та інтереси і потребує судового захисту.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_2 проти позову заперечувала посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та необгрунтованими, у зв'язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Третя особа, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибула без повідомлення про причини неприбуття, заяви про розгляд справи за її відсутності на надала.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі наявних у ній доказів до ст. 128 КАСУ.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 03.08.2005 року була прийнята на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу НУВС №241 о/с від 26.07.2005 року.

Згідно з наказом Харківського міського управління Головного управління МВС України в Харківській області від 14.08.2015 року №80 о/с позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 5 років 6 місяців з 03.08.2015 року по 30.01.2016 року.

У зв'язку із ліквідацією ХМУ ГУ МВС України на підставі постанови КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 року №631 о/с позивача було звільнено у запас Збройних Сил за ст. 64 «г» (через скорочення штатів) з посади помічника начальника РВ по зв'язкам з громадськістю Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області.

Станом на день звільнення з органів внутрішніх справ стаж служби позивача становив більше 10 років.

При вирішені даного спору суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до п. 10, 11 Розділу XI Закону України "Про національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (в редакції до 07.11.2015 року), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При судовому розгляді встановлено, що ОСОБА_1 не подавала рапорту до ГУМВС України в Харківській області про бажання вступити на службу до Національної поліції, що стало підставою для її звільнення зі служби в органах МВД.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про національну поліцію (в редакції до 07.11.2015 року), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової допомоги у випадку звільнення у зв'язку із скорочення штатів.

На підставі наведеного, позивач звернувся до УФЗБО ГУ НП в Харківській області для отримання вказаної грошової допомоги, на що було надано відповідь, в якій зазначено, що очікується роз'яснення від МВС України щодо механізму нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів співробітникам, які перебували у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення.

Із зазначеним суд не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до статті 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Посилання відповідача на відсутність механізму нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів співробітникам є неправомірним.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 року по справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06) наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення).

Також, у пункті 42 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що положення національного законодавства, яке закріплює право на звільнення від оплати не ставить його у залежність від існування компенсаційного механізму.

Отже, зазначена бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки має ознаки дискримінації стосовно звільнених працівників, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів, тобто аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина не виконання свої зобов'язань не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не дотримав вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржувана бездіяльність є незаконною та необгрунтованою, що дає суду підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно до ст. 94 КАСУ, позивачеві підлягають відшкодуванню судові витрати у справі зі сплати судового збору в розмірі 551,21 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії ХМУ ГУМВС України в Харківській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію ХМУ ГУМВС України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь ОСОБА_1 (Харківська область, м. Ізюм, пров. Сосновий, б. 16-а, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 19.04.2016 року.

Суддя Самойлова В.В.