Справа № 225/4744/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/37695/15

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області, в якому просив визнати неправомірною бездіяльності щодо відмови у перерахунку страхової виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 1985 року він працював на шахті імені Ф.Е. Дзержинського в якості учня прохідника. 24 липня 1985 року у зв'язку з нещасним випадком його було травмовано. 01.07.2009 року висновком МСЕК позивачу встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності та 30% втрати працездатності. Відповідачем було встановлено суму щомісячної страхової виплати в розмірі тарифної ставки учня прохідника. Розрахунок страхових сум проводився відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1266 10.11.2014 року. Не погодившись з розрахунком страхової виплати, позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування йому щомісячної страхової виплати відповідно до ст. 1197 ЦК України, проте отримав відмову. Просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому коштів на відшкодування шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві на підставі ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України з 1 листопада 2014 року

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працював на шахті ім. Ф.Е. Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля» учнем прохідника з червня 1985 року. У зв'язку з нещасним випадком на виробництві 31 березня 2003 року МСЕК встановила йому 30 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, 01.07.2009 року ІІІ група інвалідності та 30% втрати працездатності було визначено позивачу безстроково. Станом на 01.04.2015 року загальний розмір страхових виплат складав 885,19 грн. ОСОБА_1 10.11.2014 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату страхових виплат з урахуванням положень ст. 1197 Цивільного кодексу України, починаючи з листопада 2014 року. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області листом від 20.11.2014 року № 01-06/В-93з повідомило позивача про те, що на підставі положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивачу щорічно, починаючи з 01 березня 2003 року, здійснюється перерахунок щомісячних страхових виплат на коефіцієнти росту середньомісячної заробітної плати за даними Державного комітету статистики України. Загальний розмір страхових виплат станом на 20.11.2014 року складає 820,38 грн. Страхові виплати сплачуються фондом своєчасно і в повному розмірі. Підстави для проведення перерахунку раніше призначених позивачу щомісячних страхових виплат відсутні.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач правомірно відмовив у перерахунку страхових виплат, оскільки ст. 1197 Цивільного кодексу України не поширюється на спірні правовідносини, які врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому. Це підтверджується тим, що згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Водночас згідно ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли до вірного висновку про те, що до виниклих правовідносин слід застосувати норми ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в абзаці другому частини першої статті 1197 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Оскільки за приписами ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області встановлено позивачу суму щомісячної страхової виплати в розмірі тарифної ставки учня прохідника у відповідності до вимог ст. 34 вказаного Закону.

Крім цього, аналогічна правова позиція викладена в у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року № 21-503а14, від 03.02.2015 року № 21-574а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконних судових рішень, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Дзержинського міського суду, Донецька область від 01 квітня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі № 225/4744/14а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: