Справа № 703/951/16-а
Суддя: Гудзюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи: 703/951/16-а
Номер провадження: 2-а/703/21/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Гудзюка І. В.

при секретарі Покотиленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти ДПС ГУНП м. Вінниця лейтенанта поліції Собко Сергія Юрійовича про визнання дій інспектора ДПС протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти ДПС ГУНП м. Вінниця лейтенанта поліції Собка С.Ю. про визнання дій інспектора ДПС протиправними та скасування постанови серії ПСІ №490798 від 10 березня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідності до ч. 3 ст. 122 КУпАП України за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що він 10 березня 2016 року близько 12-ої години рухався на службовому автомобілі «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_1, по автошляху Знам'янка-Стрий. За межами населеного пункту його зупинив відповідач, склав протокол про порушення прави дорожнього руху, а саме за перевищення швидкості руху автомобілем на 53 км/год у відповідності до даних прилада «Трукам». З діями інспектора ДПС він не погодився, про що зазначив в протоколі. Копію протоколу отримав. Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці оформлення протоколу не складалася і йому не вручалася. При цьому позивач вказав, що він рухався за межами населеного пункту. Під час зупинки його відповідачем, прилад «Трукам» інспектор тримав в руках, дані на прилад не зазначені в протоколі, відсутні правові підстави для використання приладу «Трукам», а саме відсутня сертифікація даного приладу в Україні, відсутні правові підстави для розгляду справи в місці зупинки автомобіля та складення протоколу, відсутні повноваження інспектора для оформлення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не зазначено чи має він спеціальне звання та право на використання даного приладу, порушене чинне законодавство при оформленні та підписанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а також відсутні докази на підтвердження неправомірних дій Позивача.

В судове засідання відповідач не з'явився, але надіслав заперечення проти позову в якому зазначено, що він проти позову заперечує в зв'язку з тим що він діяв в межах наданої компетенції згідно чинного законодавства. Порушення ним зафіксоване приладом «Трукам» та відображено на фото доданих до заперечення, прилад сертифікований, клопотань та заперечень при складенні та оформленні матеріалів адміністративного порушення не надходило, за результатами складеного протоколу у відповідності до ст. 283-285 КУпАП було оформлено постанову та оголошено позивачеві, копію якої направлено поштою на адресу реєстрації позивача.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просив позов задоволити, а справу розглянути у його відсутність.

Суд ухвалив, справу розглядати без участі відповідача, що не з'явився, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 128 КАС України.

Враховуючи відсутність потреби заслуховувати свідків чи експертів, суд, відповідно до вимог ч.6 ст. 128 КАС України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися із адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси в сфері публічно - правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти ДПС ГУНП м. Вінниця лейтенанта поліції Собка С.Ю. серії ПСІ №490798 від 10 березня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до ч. 3 ст. 122 КУпАП України за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху та застосовано штраф в сумі 510грн.

Позивач у позовній заяві стверджує, що викладені в постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки він вказаного правопорушення не вчиняв. В зазначений у протоколі час рухався на автомобілі за межами населеного пункту з дозволеною на зазначеному автошляху швидкістю. Його зупинив працівник патрульної служби, якому він надав для перевірки технічний паспорт на автомобіль, посвідчення водія та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Чому інспектор виніс постанову серії ПСІ №490798 від 10 березня 2016 року у його відсутність, ще й зазначив, що він відмовився від підпису, йому не взагалі зрозуміло.

За даними постанови інспектора ДПС 10 березня 2016 року близько 12-ї години позивач рухався на автомобілі по автошляху Знам'янка-Стрий в межами населеного пункту та перевищив дозволену швидкість на 53 км/год, що було зафіксовано приладом «Трукам».

Згідно ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі.

В протоколі серії АП1 № 905303 від 10 березня 2016 року про адміністративне правопорушення не зазначено дата та час розгляду адміністративної справи, відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те що вона повідомлена про дату та час розгляду справи. При цьому, в протоколі позивачем вчинено запис про те, що він із рішенням інспектора не згоден, правил ПДР не порушував, рухався з дозволеною швидкістю та просив справу розглядати за місцем реєстрації автомобіля, а також потребує правової допомоги.

Проте, в наданому письмовому запереченні відповідачем зазначено, що клопотань та зауважень при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення від ОСОБА_1 не надходило.

До письмових заперечень відповідач приєднав фотознімки на підтвердження правомірності складення протоколу та постанови по справі. Разом з тим, ці фотознімки не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки із них не вбачається, що на них зображений саме автомобіль позивача, відсутні дані щодо місця фіксації порушення.

Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (фотокопія) та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки (фотокопія) не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази в зв'язку з тим, що вони не засвідчення належним чином у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 14-1 КУпАП, швидкість транспортного засобу має вимірюватись працівниками ДАІ приладом, який обладнано автоматичним режимом фіксації і має функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису. Тільки за таких умов отриманні покази набувають доказового значення у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається зі справи жодних даних, отриманих за допомогою спеціального технічного засобу, з фіксацією правопорушення, яке інкримінується позивачеві, з чітким зображенням транспортного засобу (його марки, кольору, номерного знаку), яким він керував до протоколу про адміністративне правопорушення не додано. Оскільки адміністративно-процесуальне законодавство не конкретизує поняття автоматичного режиму роботи приладу, можливо звернутися до формально-логічного тлумачення цього поняття, відповідно до якого, автоматичним - є такий режим роботи приладу, який виконується без втручання в його діяльність сторонніх факторів, тобто без людини.

В постанові серії АП1 № 905303 від 10 березня 2016 року зазначено, що позивач від отримання постанови відмовився, але в самій постанові не зазначено про складення акту про відмову від писання її позивачем.

Згідно із п. 2.3.1. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України від 26 лютого 2009 року №77 (далі - Інструкції) «за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, четвертою і п'ятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою і дев'ятою статті 133-1 КУпАП, - працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання».

У протоколі та постанові не міститься жодних відомостей щодо того, чи мав відповідач спеціальне звання та відповідно до своїх функціональних обов'язків має право самостійно виносити постанови у справах про адміністративні правопорущення, чим порушив вимоги п. З ч. 2 ст. 222 КУпАП, та п. 4.1 (абзац 3) Інструкції, оскільки відповідно до п. 12.4 цієї ж Інструкції таке право тільки надано інспекторам з адміністративної практики Державтоінспекції МВС України, яким, відповідно до положень п. 16.6 Наказу МВС України № 111 від 27 березня 2009 року «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», він був зобов'язаний передати складений ним адмінпротокол.

Відповідач виніс постанову щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відразу після складення протоколу без надання йому можливості скористатись правовою допомогою та у його відсутність, хоча таке клопотання зазначене в протоколі. Такими діями відповідача було порушено вимоги статей 19, 59, 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Так, своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, справа №1-11/2015 Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначає, що згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, і фактично визнає складення постанови про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення незаконним.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач жодних доказів, на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови суду не надав.

Керуючись ст.ст. 9, 251, 293 КУпАП, ст.ст. 11, 70, 71, 159-163, 167,171-2 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти дорожно-патрульної служби Головного управління Національної поліції м. Вінниці лейтенанта поліції Собка Сергія Юрійовича про визнання його дій протиправними та скасування постанови серії ПСІ № 490798 від 10 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України у вигяді 510 грн. штрафу - задовольнити.

Постанову інспектора роти дорожно-патрульної служби Головного управління Національної поліції м. Вінниці лейтенанта поліції Собка Сергія Юрійовича серії ПСІ № 490798 від 10 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України у вигляды штрафу в розмыры 510 грн. визнати протиправною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий: І. В. Гудзюк