Справа № 336/368/16-а(2-а/336/59/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" квітня 2016 р. справа №336/368/16-а (2-а/336/59/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у справі №336/368/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя про визнаня дій протиправними та зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.01.2016 року (згідно поштового штемпеля на конверті) звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя, в якому просив зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 23 листопада 2015 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції фактично відмовив у використанні законного права на призначення пенсії в зв'язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чим порушив норми матеріального права. Скаржник зазначив, що тільки за бажанням особи може і повинен бути здійснений розрахунок пенсії з використанням нової середньої заробітної плати по Україні.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.04.2007 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя, отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до п.«а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням № від 22.05.2007 та протоколом пенсійного органу №902530 від 24.04.2007 року (а.с.31, 7).

У зв'язку з досягнення пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 23.11.2015 року позивачем подана до УПФУ заява про призначення пенсії за віком (а.с.9).

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя листом від 24.11.2015 року №253/3-1 повідомило ОСОБА_2, що первинно йому було призначено пенсію за віком довічно, отже порядок обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону (а.с.10).

Не погодившись з таким рішенням УПФУ в Шевченківському районі м.Запоріжжя, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у призначені пенсії за віком із здійсненням нового нарахування, оскільки пенсія за віком позивачу вже виплачується.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

З тексту адміністративного позову вбачається та та підтверджується матеріалами справи, що з 11 квітня 2007 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, позивач реалізував своє право на призначення пенсії.

В подальшому, після призначення пенсії, позивач має право звернутись до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення його на інший вид пенсії.

Приписами статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до статті. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З аналізу наведених норм випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави та він не виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший, оскільки він претендує на пенсію в межах одного виду - пенсію за віком, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

Крім того, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що визначена частиною 2 статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Оскільки позивач з квітня 2007 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в порядку, визначеному статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні 2012, 2013, 2014 років, відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя доведено правомірність відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з 23 листопада 2015 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у справі №336/368/16-а залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у справі №336/368/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак