Справа № 345/2678/15-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа № 876/11020/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): не з'явився

відповідача у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2015р. у справі №345/2678/15-а

за позовом ОСОБА_1

до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці

про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Калуського міжрайонного суду Івано-Франківської обл. з адміністративним позовом до відповідача: управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період липня-листопада 2013р. протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача 2442,03грн. невиплаченого грошового утримання та 20000грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу протягом двох місяців (липень, серпень 2013р.) не проводилось нарахування та виплата заробітної плати, а у вересні 2013р. остання була виплачена одночасно і за вищевказаний період, однак, без врахування премій у розмірі 75,23% від посадового окладу та доплати у розмірі 35% від посадового окладу за роботу у нічний час в період з липня по листопад 2013р. Внаслідок невиплати грошового утримання на протязі двох місяців, неналежного нарахування та виплати грошового утримання і неправомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності, з приводу чого є рішення суду, що набрало законної сили, позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 20000грн.

За результатами розгляду справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки доказів наявності визначених законом підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення, стягнення якого є предметом позову, позивачем в порушення ст. 71 КАС України суду не надано. Відтак, оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення коштів, - у її задоволенні судом відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач самостійно не складає та не заповняє грошовий атестат на себе, тому не може нести відповідальність за зміст цього документа та своєчасність його подання в нове місце роботи. Відтак, помилки, зроблені за попереднім місцем роботи в атестаті, через які позивач був змушений здавати атестат відповідачу два рази, не повинні впливати на строки виплати заробітної плати. Також апелянт вважає, що він таки мав право на отримання премії в період липня-серпня 2013р., оскільки відповідачем не приймалося наказу про невиплату премії. Крім цього, апелянт стверджує, що в його обов'язки не входило забезпечення доставки табелів обліку роботи в нічний час до відповідача, відтак він не може нести відповідальність за їх відсутність. Апелянт вважає, що наявність книги нарядів, в якій зазначено, що він протягом липня-листопада 2013р. залучався до нічних чергувань, є достатнім доказом на підтвердження вимог про стягнення грошового утримання за роботу в нічний час.

Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки не досліджував обставин пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1994р. по 20.09.2000р.

28.11.2005р. позивач був повторно зарахований до служби в ОВС України відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області.

З 15.07.2013р. по 13.01.2014р. ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Дарниця управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Відповідно до наказу №179 о/с від 26.07.2013р. "По особовому складу", ОСОБА_1, який прибув з Управління МВС України в Івано-Франківській області, призначено старшим інспектором сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Дарниця з посадовим окладом в розмірі 650,00грн., встановлено йому надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% з липня 2013р. (а.с.7-8).

Згідно з довідкою про доходи за №37/8 від 13.06.2014р. ОСОБА_1 протягом двох місяців (липень, серпень 2013р.) не проводилось нарахування та виплата заробітної плати, а у вересні 2013р. остання була виплачена одночасно і з заробітною платою за вищевказаний період (а.с.10).

Відносно позовних вимог про стягнення премій за липень, серпень 2013р., суд першої інстанції виходив з наступного:

Відповідно до п.1.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Згідно із положеннями п.1.5. цієї Інструкції, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить до його номенклатури та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженої в судовому засіданні копії витягу з наказу за №179 о/с від 26.07.2013р., позивачу встановлено посадовий оклад в розмірі 650,00грн. та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків.

За даними довідки про доходи позивача №37/8 від 13.06.2014р. (а.с.10), за липень - серпень 2013р. заробітна плата йому не нараховувалась, а в вересні 2013р. нараховано 4919,56грн., відраховані податки, внески складають 127,91грн.

Відповідно до витребуваної судом довідки-розрахунку заробітної плати за липень-вересень 2013р. №37/8-10472 від 01.09.2015р. (а.с.86), в вересні 2013р. позивачу було нараховано грошове забезпечення в сумі 4919,56грн., з яких:

- за липень 2013р. (з 15 по 31 число): посадовий оклад в сумі 356,45грн.; оклад за спеціальним званням в розмірі 68,55грн.; відсоткова надбавка за вислугу років в розмірі 25% - 106,25грн.; надбавка за виконання особливо-важливої роботи у розмірі 50% - 265,63грн.

- за серпень 2013р. (з 01 по 31 число): посадовий оклад в сумі 650грн.; оклад за спеціальним званням в розмірі 125грн.; відсоткова надбавка за вислугу років в розмірі 25% - 193,75грн.; надбавка за виконання особливо-важливої роботи у розмірі 50% - 484,38грн.; премія в розмірі 83,71% - 1216,42грн.

Разом з тим, суд першої інстанції не погодився з розрахунком премій за липень-вересень 2013р., зробленим позивачем в позовній заяві, оскільки в даному розрахунку враховано щомісячну премію у розмірі 75,23%, яка була встановлена останньому в такому розмірі за квітень 2014р. наказом за №75 о/с від 29.04.2014р., натомість, питання преміювання та його розмір повинно вирішуватись щомісячно наказом керівника.

Відповідно до положень п.п.2.16.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (Інструкція), виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення.

Відповідно до п.1.15 Інструкції, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Відповідно до п.п.2.16.5 цієї Інструкції виплата премій особам рядового і начальницького складу здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення премій за липень-серпень 2013р.

Однак, колегія суддів не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині відмови у стягнення премії за липень 2013р. з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, за серпень 2013р. позивачу було виплачено премію в розмірі 83,71% - 1216,42грн. відповідна виплата була проведена разом з виплатою заробітної плати у вересні 2013р.

Проте, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази нарахування та виплати позивачеві премії за липень 2013р.

На думку колегій суддів апеляційного суду, судом першої інстанції правомірно відхилено розрахунок суми позовних вимог в частині обрахунку премії, який позивачем наведено в позовній заяві, оскільки питання про преміювання позивача за липень 2013р. повинно бути врегульовано відповідним наказом керівника підрозділу на підставі мотивованого рапорту начальника структурного підрозділу з врахуванням конкретних обставин, що мали місце саме в липні 2013р. (специфіки та особливостей виконання покладених на працівника службових обов'язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів а також відповідно до особистого вкладу працівника в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення). Відтак, застосування до спірних правовідносин розрахунків премії в розмірі 75,23%, як це мало місце за квітень 2014р., є протиправним.

Однак, колегія суддів вважає можливим застосування до спірних правовідносин такого розміру премії за липень 2013р., який було нараховано та виплачено позивачу за найбільш наближений часовий проміжок роботи - за серпень 2013р. в розмірі 83,71%.

Відповідно до п.п.2.15.5. Інструкції, зменшення розміру премій особам рядового і начальницького складу або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Премія не виплачується особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ:

- які звільняються зі служби за порушення дисципліни, за дискредитацію звання особи начальницького складу, через службову невідповідність або у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили в місяці звільнення;

- направленим за кордон для виконання обов'язків у складі миротворчих контингентів і миротворчого персоналу - за весь період перебування за кордоном, якщо інший порядок виплати не передбачений законодавством України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлено порядок зміни розміру премій а також випадки, за яких премії не виплачуються.

Відтак, на спростування вимоги позивача про стягнення премії за липень 2013р. відповідач мав довести незабезпечення позивачем своєчасного виконання покладених на нього обов'язків або порушення ним службової дисципліни, а саме, надати копію відповідного мотивованого рапорту про виявлені недоліки в роботі позивача, довести факт включення даного працівника до списків осіб які не забезпечили вчасного виконання показників, а тому заслуговують на зменшення розміру премії. Крім цього, відповідач мав надати відповідний наказ начальника органу про зменшення розміру премії позивачу з відповідною відміткою про те, що позивача з даним наказом ознайомлено.

Вищеперелічені докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р., у відповідача було витребувано інформацію стосовно спірних правовідносин - виплати позивачу заробітної плати та доплат за серпень-вересень 2013р. Вимоги вищевказаної ухвали відповідачем було виконано частково.

За приписами п.4, 6 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Оскільки в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази на підтвердження правомірності невиплати позивачеві премії за липень 2013р., колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як вбачається з довідки-розрахунку заробітної плати за липень-вересень 2013р. №37/8-10472 від 01.09.2015р. (а.с.86), грошове забезпечення позивачеві було обраховано виходячи з фактично відпрацьованого часу в цьому місяці (з 15 по 31 число липня 2013р.).

Відповідно до п.1.7. вищезгаданої Інструкції, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З врахуванням наведеного, розмір премії, належної позивачу за липень 2013р., складає: 796,88грн. (грошове забезпечення за липень 2013р.) ??83,71% = 667,07грн.

Доказів застосування до обрахунку премії позивача за липень 2013р. в іншій відсотковій ставці матеріали даної адміністративної справи не містять.

Щодо позовних вимог про стягнення доплати в розмірі 35% від посадового окладу за роботу в нічний час, суд першої інстанції виходив з наступного:

Відповідно до пункту 3.7.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Відповідно до п.п.3.7.4. Інструкції підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Згідно з п.3.7.5. Інструкції облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

За приписами п.3.7.6. цієї Інструкції, службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00.

За приписами п.3.7.2. вищевказаної Інструкції, годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому, понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Позивач підтверджує факт роботи в нічний час книгою нарядів та графіком чергувань, проте, на думку суду першої інстанції, дане твердження суперечить нормам вищевказаних пунктів 3.7.4. та п.3.7.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до яких книга нарядів та графік чергувань є підставами для залучення працівників до роботи в нічний час, а облік робочого часу, відповідно до якого в подальшому проводиться оплата праці, здійснюється шляхом ведення табеля.

В суді першої інстанції позивач вказував, що в його посадові обов'язки входило ведення табелювання робочого часу, однак, копій табелів, які б підтверджували роботу останнього у нічний час, в матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із вимогою про надання копій відповідних табелів.

Згідно з довідкою відповідача, до відділу фінансового забезпечення УМВС на Південно-Західній залізниці з ЛВ на ст. Київ-Пасажирський табелі обліку несення служби позивачем у нічний час не надходили, що свідчить про відсутність підстав у відповідача для виплати компенсації за службу в понаднормовий час, так як бухгалтерія не вправі проводити нарахування грошового забезпечення на підставі нарядів.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для виплати доплати за роботу в нічний час є графік обліку часу роботи з обов'язковою відміткою кількості годин, відпрацьованих у нічний час даного місяця (відповідно до табеля). Оплата за службу в нічний час здійснюється в розмірі 35% посадового окладу за кожну годину нічної служби, тому надані позивачем копії книги нарядів як доказ залучення його до служби у нічний час не можуть слугувати законною підставою для встановлення такої виплати.

Щодо посилань позивача на те, що виплата грошового утримання проводилась відповідачем несвоєчасно, суд першої інстанції виходив з наступного:

Згідно з п.1.15 вищезгаданої Інструкції, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Відповідно до підпункту 4.2. Інструкції, грошовий атестат особам рядового і начальницького складу видається в усіх випадках переміщення з одного органу внутрішніх справ до іншого. У разі, якщо грошовий атестат з будь-яких причин при відбутті виданий не був, фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний надіслати цей атестат за новим місцем служби вибулого протягом десяти днів.

З аналізу вищенаведеного судом першої інстанції було встановлено, що обов'язок подання грошового атестату, на підставі якого в подальшому нараховується грошове забезпечення, покладається, в першу чергу, на особу, яка переміщається з одного органу внутрішніх справ до іншого, тобто, в даному випадку, на позивача, а в разі неможливості видачі грошового атестату фінансовим апаратом такий обов'язок покладається на останнього.

Як вбачається з копії книги реєстрації грошових атестатів, грошовий атестат був поданий відповідачу особисто позивачем 20.08.2013р., що підтверджується підписом останнього в графі "Підпис особи, яка здала атестат" (а.с.96).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що грошовий атестат було несвоєчасно подано, а виплата грошового забезпечення своєчасно не здійснена з вини позивача, який зобов'язаний був передати грошовий атестат відповідачу.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази, з яких вбачалася б наявність вини саме відповідача по справі у несвоєчасному поданні атестата позивача до бухгалтерії відповідача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період липня-листопада 2013р. протиправними, оскільки вбачає протиправність дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р.

Відтак, на думку колегій суддів, частковому задоволенню підлягає і друга позовна вимога про стягнення з відповідача коштів шляхом скасування в цій частині постанови суду першої інстанції через необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 667,07грн. грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р.

Колегія суддів вважає слушним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, що проявились у невиплаті грошового забезпечення та про стягнення цього грошового забезпечення. Оскільки право на стягнення моральної шкоди прямо залежить від задоволення вищевказаних вимог, то, за умови, що колегія суддів прийшла до висновку про наявність в діях відповідача ознак протиправного порушення права позивача на заробітну плату, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також моральна шкода.

Згідно зі ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди в заявлено в позовній заяві розмірі, а тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500,00грн.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити частково: визнати дії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р.; стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь ОСОБА_1 667,07грн. грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р. та 500грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судом першої інстанції неповно встановлено всі обставини справи та постановив судове рішення з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови та часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2015р. у справі №345/2678/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про стягнення заробітної плати, - задоволити частково.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2015р. у справі №345/2678/15-а, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити частково.

3. Визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р.

4. Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь ОСОБА_1 667,07грн. грошового забезпечення у вигляді премії за липень 2013р. та 500,00грн. відшкодування моральної шкоди.

5. У задоволенні решти позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2016р.