Справа № 401/54/16-а
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 березня 2016 року справа № №401/54/16-а

провадження № 2-іс/811/3/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: не зявились;

відповідача: не зявились,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представників сторін у справі

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області
простягнення заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про стягнення заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 травня 2007 року по 26 вересня 2012 року в сумі 186 950,13 грн.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду (а.с.52).

В судове засідання 17.03.2016 року позивач не прибув, уповноваженого представника не направив, подавши до суду клопотання про проведення засідання за його відсутності та передачу справи до на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (а.с.85).

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2016 року не прибув подавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та залишення позовної заяви без розгляду як такої, що подана після закінчення строків (а.с.61-62, 86).

Відповідно ч.1 ст.41 КАС України та в звязку з неявкою всіх осіб в судове засідання, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи клопотання представників сторін суд ухвалив продовжити розгляд справи за їх відсутності.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас, суд наголошує, що право на судовий захист не є абсолютним: воно може бути обмежено, у тому числі, строками на звернення до суду за захистом порушеного права.

Викладене узгоджується з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, висловленими, зокрема, у рішеннях у справах справи Девеер проти Бельгії від 27.02.80, Голдер проти Сполученого Королівства від 21.02.75.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд зазначає, що згідно частини 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так Конституційний Суд України висловлював декілька правових позицій, які суд враховує при вирішенні даного спору:

- строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (п. 2.1. мотивувальної частини Рішення № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року);

- невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (п. 2.2. мотивувальної частини Рішення № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року);

- для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним (Рішення № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року);

- поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обовязків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обовязків (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року);

- під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (п. 2.1мотивувальної частини Рішення № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року);

- у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат (Рішення № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року);

- кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер (п. 2.2мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року)

- спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою Сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, повязаним з недотриманням законодавства про оплату праці (п. 2.3 мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року);

- у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (Рішення № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року).

З викладених вище позицій, Конституційний Суд України при тлумаченні ст. 233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати гарантоване незалежно від строку.

При вирішенні питання строку звернення до суду суд виходить з принципів, закладених Конституційним Судом України.

Так застосування ч. 3 ст. 99 КАС України у публічних спорах про стягнення заробітної плати, і відповідно, обмеження права на звернення до суду місячним строком, призведе до дискримінації державних службовців за ознакою місця роботи, оскільки працівники інших установ та організацій, на яких не поширюється ч. 3 ст. 99 КАС України, можуть захистити своє право безстроково.

Водночас, відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, під час визначення строку звернення до суду в адміністративних справах про стягнення заробітної плати суд надає перевагу ст. 233 КЗпП України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що під час вирішення спору в частині стягнення заробітної плати, яка належить працівнику (в тому числі і у відносинах публічної служби), строки звернення до суду не застосовуються.

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо клопотання позивача про передачу справи на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо:

1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування);

2) відкрито провадження у справі, яка предметно підсудна іншому суду;

3) після відкриття провадження у справі з'ясувалося, що справа територіально підсудна іншому суду;

4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

5) ліквідовано адміністративний суд, який розглядав справу;

6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду.

Частиною шостою ст.22 КАС України передбачено, що передача адміністративної справи з одного суду до іншого здійснюється після закінчення строку на оскарження ухвали про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Доказів оскарження ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року позивач суду не надав.

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду (а.с.52).

Отже, суд дійшов висновку, що справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року яка набрала законної сили.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.22 КАС України, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 100, 107, 155, 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

2.Відмовити у задоволенні клопотання позивача про передачу справи на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.

3.Відкласти розгляд справи у судовому засіданні до 15:30 год. 14 квітня 2016 року яке провести у приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду за адресою: 25006, м.Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40, 6 поверх в залі судового засідання №7 .

4.Копію ухвали невідкладно надіслати сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду, апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Жук