Справа № 458/658/14а,2а-458/1/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 876/2621/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Носа С.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Турківської міської ради Львівської області та третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Турківської міської ради Львівської області про визнання незаконною та скасування рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області за №211 від 20.10.2010 року ,,Про узаконення на ім'я ОСОБА_2 самочинно-збудованого гаражу на орендованій нею земельній ділянці по АДРЕСА_1".

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року позов задоволено, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_7, вважаючи, що таке прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, є не обґрунтованим, оскільки судом не повно з'ясовані обставини справи, а висновок суду не ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засідання. Просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що даний гараж реконструйовано до підписання договору земельної ділянки для обслуговування приміщення.

Одночасно апелянт вважає, що дані правовідносини стосуються спору про право, а тому повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що по АДРЕСА_1 знаходиться трьохповерхове нежиле приміщення співвласниками якого є ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яким надано в оренду земельну ділянку для обслуговування даного приміщення.

У 2005 році ОСОБА_7 розібравши старий гараж, що знаходиться поряд з трьохповерховим нежитловим приміщенням, остання без відповідних документів здійснила реконструкцію цього гаражного приміщення.

Виконавчим комітет Турківської міської ради рішенням за № 211 від 20.11.2010 року узаконено на ім'я ОСОБА_7 самочинно збудований гараж на орендованій нею земельній ділянці.

Згідно судової-будівельно-технічної експертизи від 24.11.2014 року зазначено, що розташування нежитлової будівлі - гаражу, який збудувала ОСОБА_7 на земельній ділянці суперечить вимогам п.3.25 ДБН 360-92 по протипожежних вимогах, а також спостерігається погіршення природного освітлення приміщень першого поверху трьохповерхового нежилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що реконструкція приміщення гаража проведено без відповідної документації та дозволів на проведення будівельних робіт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку, як на підставу прийняття рішення, посилається відповідач в рішенні від 22 липня 2010 року №94, визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, до яких належать власні (самоврядні) повноваження та делеговані повноваження.

З аналізу вищенаведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається відсутність у виконавчого комітету міської ради повноважень на узаконення самовільно збудованого житлового будику, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, обов'язковими ознаками поняття «самочинне будівництво» законодавець встановив будівництво таких об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та в подальшому була надана у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, а також спорудження таких об'єктів без дозволу на виконання будівельних робіт.

Разом з тим, частиною 3 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

В матеріалах справи наявна постанова інспекції ДАБК у Львівській області за №28/20 від 05.11.2009 року зі змісту якої ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП з приводу вчинення правопорушення передбаченого ст.29 Закону України «Про планування та забудову території», а саме самовільне проведення будівництва гаражу по АДРЕСА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт та відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Окрім цього постановою Державного комітету України із земельних ресурсів Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Львівській області №36 від 31.07.2009 року ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП з приводу вчинення правопорушення передбаченого ст.125 ЗК України, а саме самовільного захоплення земельної ділянки, шляхом будівництва гаражних будівель.

Таким чином, доведено, що гаражне приміщення по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки фактично споруджений без належного дозволу на виконання будівельних робіт, не прийнятий в експлуатацію та на самовільно захопленій земельній ділянці.

Зважаючи на наведені норми права та обставини у справі, які встановлені належними доказами, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач поза межами повноважень прийняв оскаржуване рішення.

В судове засідання представлено нотаріально-посвідчену 21.03.2016 року заяву позивача - ОСОБА_3 про те, що остання визнає апеляційну скаргу та відмовляється від позовних вимог у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

В разі відмови від адміністративного позову суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 КАС України (ч. 2 ст. 194 КАС України), тобто закриває провадження в даній справі.

Апеляційна інстанція, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що в даному випадку відмова позивачки від адміністративного позову не порушує прав сторін, а тому приймає її.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження по справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження по справі.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про можливість прийняття відмови позивача від адміністративного позову, пред'явленого до Турківської міської ради Львівської області та третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, з визнанням оскаржуваної постанови Турківського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року нечинною і подальшим закриттям провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Турківського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року у справі № 458/657/14а - визнати нечинною та закрити провадження у даній справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді С.П. Нос

Т.В. Онишкевич

Повний текст виготовлено 14.04.2016 р.