Справа № 804/6420/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2016 рокусправа № 804/6420/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 22.12.2015

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 11.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року

у справі № 804/6420/15

за позовом приватного акціонерного товариства «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило:

визнати протиправним (недійсним) у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 № НОМЕР_1 щодо зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13962 грн.;

визнати частково протиправним (недійсним) податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 № НОМЕР_2 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) у сумі 8664,48 грн. та нарахованих штрафні санкції у сумі 4332,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства при відображенні в податковому обліку господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ Компанією «Каравелла» і Українсько-російським ТОВ «Аміран», оскільки ці господарській операції мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку; угоди, укладені між позивачем та вказаними контрагентами, недійсними у судовому порядку не визнавались, загальні вимоги, передбачені Цивільним кодексом України, дотримані, а тому такі правочини не можуть не братись до уваги податковим органом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2015 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що поданими позивачем доказами підтверджено реальність укладення договорів поставки між ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» та ТОВ Компанією «Каравелла» і Українсько-російським ТОВ «Аміран» та правомірність формування позивачем податкового кредиту за їх результатами. Ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості та копій імпортних ВМД на ввезення товарів не свідчить про нереальність господарських операцій, оскільки обовязок мати докази, що підтверджують ввезення цього товару на територію України, не передбачений нормами чинного законодавства України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Відповідач наполягає, що первинні документи позивача не підтверджують реальність здійснення господарських операцій, оскільки ці операції здійснювались з сумнівними контрагентами по ланцюгу постачання, а також позивачем не було надано до перевірки документи щодо якості придбаного товару та імпортних ВМД на ввезення товарів.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» щодо правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року, за результатами якої складено акт № 216/28-01-46-30926946 від 21.04.2015 (т.1, а. с.10-35).

В ході перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.198.6ст. 198, п. 200.1 абз. «в» та «б» п. 200.4, ст.200. п. 201.6 ст.201, п. 139.1.9 розділу V Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями).

До такого висновку відповідач дійшов з огляду на здійснений аналіз взаємовідносин позивача з ТОВ «Компанія «Каравелла» та Українсько-російським ТОВ «Аміран»в січні 2015 року.

В акті перевірки зазначено, що податкові накладні ТОВ «Компанія «Каравелла» на поставку метизів (гвинт, болти, шпонки) містять коди товару за УКТ ЗЕД - НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7, що свідчить про імпортне походження товару. Однак, ТОВ «Компанія «Каравелла» за даними наявних інформаційних ресурсів (АІС «Митниця», АІС «Інспектор-2006»), а також даних податкових декларацій з податку на додану вартість протягом 2013 -2014 років імпортні операції не декларувало.

Крім того, в ході проведення перевірки ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» не надано документального підтвердження походження зазначеного товару, а саме: сертифікатів якості, паспортів на товар, інших документів, що підтверджують якість товару.

Стосовно правовідносин позивача з Українсько-російським ТОВ «Аміран» відповідачем також встановлено, що поставлені на адресу позивача підшипники мають імпортне походження та були придбані постачальником (ТОВ «Аміран») у ПП «Астра-Фінанс». Але ані ТОВ «Аміран», ані ПП «Астра-Фінанс» не подано декларацій з податку на прибуток та не задекларовано імпортних операцій протягом 2013- 2014 років.

Також до перевірки не подано копії імпортних ВМД на ввезення товарів «Підшипник 160098x/160152xGamet» з кодом ТН ЗЕД НОМЕР_8 та будь-які документи, що підтверджують якість та походження товару - не представлено.

З огляду на наведене відповідач зробив висновок, що ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі документів, що не мають статусу первинних документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями), оскільки, враховуючи їх дефектність (відсутність сертифікатів якості, а також документів, що підтверджують якість та походження товару), вони не підтверджують факти здійснення господарських операцій.

06.05.2015 на підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13962 грн. (т.1, а. с.8);

- № НОМЕР_2, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) у сумі 12690 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 6345 грн. (т.1, а. с.9).

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Відповідно до п.200.1. ст.200 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.4 ст.200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, правомірність визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правомірного визначення платником податків суми податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За правилами п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках визначені в цьому пункті обовязкові реквізити.

Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» мало господарські відносини:

- з ТОВ Компанією "Каравелла" за договором № 05-1/912 від 22.10.2014 щодо поставки метизної продукції (т.1, а. с.36, 37);

- з Українсько-російським ТОВ «Аміран» за договором № 05-1/62 від 15.01.2014 щодо поставки підпишників (т.1, а. с.43, 44).

На підтвердження виконання означених договорів позивачем надано первинні документи, які свідчать про виконання зазначених договорів, а саме: специфікації, податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення про перерахування позивачем коштів на користь контрагентів за поставлений товар (т.1, а. с.38-42, 45-49, 153-174, 198-204, 206-214).

З огляду на зміст та форму вказаних документів апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що ці документи містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені вказаними контрагентами позивача у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, відповідають положенням Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» 22.09.2014 № 957 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012.

В подальшому придбаний товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності для утримання обладнання та поточного ремонту станків, для технології при виробництві труб, а також капітального ремонту станів, що підтверджується прибутковими ордерами, які свідчать про оприбуткування товарів, отриманих від ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран» (т.2. а. с.40-47), а також вимогами (Форма-2) на відпуск матеріалів, де відображається, для яких саме потреб господарської діяльності були використані товари, отримані від вказаних контрагентів (т.1, а. с.175-197).

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про порушення позивачем податкового законодавства через ненадання до перевірки копій імпортних ВМД на ввезення товарів (з огляду на те, що податкові накладні містять коди товару за УКТ ЗЕД, які свідчать про імпортне походження товару), а також будь-яких документів, що підтверджують якість та походження товару є помилковими, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, доказів того, що товариство здійснювало ввезення товару на територію України, відсутні.

При цьому відповідачем в обґрунтування правомірності таких доводів не зазначена норма чинного законодавства, яка б зобовязувала платника податків при придбанні товару у резидента України мати докази, що підтверджують ввезення цього товару на територію України.

Стосовно посилань відповідача на ненадання позивачем сертифікатів якості або інших документів щодо якості товару, то згідно ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства.

Таким чином, передача сертифікатів якості покупцям є обовязком продавця (ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран»).

Крім того, законодавством про бухгалтерський та податковий облік не передбачено, що сертифікат, паспорт якості (відповідності) є обов'язковими первинними документами, що підтверджують здійснення між суб'єктами господарювання операцій з поставки товару. Перелічені документи не відносяться до тих, які є підставою для формування податкового кредиту, а тому їх ненадання позивачем для проведення перевірки не є підставою для висновку податкового органу про нереальність здійснених господарських операцій.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують отримання позивачем товару від ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран» та його використання в господарській діяльності позивача, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та формування податкового кредиту за операціями з вказаними контрагентами.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладені позивачем з ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран» договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

На момент укладення та виконання означених вище договорів, вказані контрагенти позивача мали зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентом дотримані. Крім того, господарські зобовязання з поставки товару не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами). Також зазначені вище договори, укладені позивачем, не містять умов та ознак, які б свідчили про їх суперечність інтересам держави та суспільства, або порушували публічний порядок.

Належні докази на підтвердження доводів щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій з поставки товару відповідачем не зазначені, суду не подані. Жодний документ, який в установленому порядку встановлював би відповідні факти та був обовязковим для застосування на всій території України, в матеріалах справи відсутній.

Отже, зважаючи на той факт, що відносини, які виникли між позивачем та ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран», оформлені належним чином складеними первинними документами, отриманий позивачем товар використаний у власній господарській діяльності, колегія суддів вважає правомірнім відображення позивачем вказаних господарських операцій в податковому обліку: віднесення податку на додану вартість у складі вартості цього товару до складу податкового кредиту у січні 2015 року.

Жодною нормою законодавства України не передбачений обовязок платників податків одержувачів товарів (робіт, послуг) - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей повноти сплати податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Щодо сумнівності контрагентів позивача по ланцюгу постачання товарів, відповідачем не надано суду доказів того, що предмет правочину між позивачем і ТОВ Компанією «Каравелла» та Українсько-російським ТОВ «Аміран» є тотожнім предметам правочинів ТОВ Компанії «Каравелла» та Українсько-російського ТОВ «Аміран» з їх контрагентами-постачальниками, що виключає у такому випадку доведеність висновку податкового органу про нереальність господарських операцій по ланцюгу постачання.

Також податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог товариства про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 06.05.2015 № у повному обсязі і № НОМЕР_2 в оскаржуваній позивачем частині.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі № 804/6420/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко