Справа № 802/85/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 квітня 2016 р. Справа № 802/85/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Старостенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві

про: зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 17.06.2014 року він прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. 21.07.2015 року позивачем подано рапорт про звільнення із органів внутрішніх справ за власним бажанням.

31.08.2015 року відповідно до Наказу № 754 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з п.п. "є" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни.

Вважаючи формування причини звільнення, що зазначена в Наказі № 754 о/с від 31.08.2015 року та трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 необґрунтованими і протиправними, з метою її зміни, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У позовній заяві від 28.01.2016 року за вх. №1641/16, разом із іншими позовними вимогами, ОСОБА_1 заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом. В судовому засіданні сторона позивача вказане клопотання підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 03.09.2015 року, отримав трудову книжку і довідку військовозобов'язаного. Однак, до Вінницького окружного адміністративного суду позивач звернувся лише 28.01.2016 року. Відтак, на думку представника відповідача, позивач пропустив передбачений законом строк для звернення до адміністративного суду без поважних причин, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить висновку, що доводи відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованими, а наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 5 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як видно з матеріалів справи, 17.06.2014 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

31.08.2015 року відповідно до Наказу № 754 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з п.п. "є" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни (а.с.10). Відповідачем доказів про доведення до відому позивача Наказу № 754 о/с не надано. Як зазначає позивач, копія вказаного наказу ним отримана 26.11.2015 року.

Із відмітки на поштовому конверті встановлено, що позовна заява позивачем здана на пошту, з метою направлення до Вінницького окружного адміністративного суду 25.01.2016 року (а.с. 20).

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з того, що до поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб'єкта правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати обов'язки або користуватись наданими правами.

Таким чином, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При вирішенні процесуального питання, суд, на підставі ч. 2 ст. 8 КАС України, враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» визначено, що право встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку звернення до суду позивач вказав, що про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з п.п. "є" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни йому стало відомо 26.11.2015 року.

Також позивач пояснив, що в межах місячного строку звернення до суду ним 28.12.2015 року (26.12.2015 року та 27.12.2015 року вихідні дні) подано позов до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у Ладижинський міський суд Вінницької області.

Відмітка про реєстрацію позовної заяви ОСОБА_1 поданої до Ладижинського міського суду Вінницької області проставлена 12.01.2016 року (а.с. 40).

Однак, зі змісту довідки Ладижинського міського суду Вінницької області встановлено, що позовна заява фактично була подана позивачем 28.12.2015 року, хоча вона в цей день не зареєстрована, так як формувався звіт роботи суду за поточний рік.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Ладижинського міського суду Вінницької області подана у межах місячного строку.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.01.2016 року, що отримана позивачем 21.01.2016 року, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Отримавши копію ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.01.2016 року, позивач 25.01.2016 року звернуся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою, що зареєстрована у суді 28.01.2016 року за вх. № 1641/16.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не бездіяв, а вчиняв активні дії з метою реалізації гарантованого права на судовий захист, про що свідчить позовна заява подана до Ладижинського міського суду Вінницької області в межах строків звернення до суду. Однак в силу юридичної необізнаності помилково звернувся до суду, юрисдикція якого не поширюється на публічно-правові спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Тому, на переконання суду позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із поважних причин. За умови іншого висновку, може бути порушений справедливий баланс між метою норм ст. 99 КАС України, та гарантованим позивачу ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд.

Щодо аргументів сторони відповідача, то суд при їх аналізі зазначає наступне.

Представник відповідача, як на доказ обізнаності позивача про його звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з п.п. "є" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни надав розписку від 03.09.2016 року, що написана власноручно ОСОБА_1 У вказаній розписці зазначено, що позивач отримав трудову книжку і довідку військовозобов'язаного.

Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позивач пропустив передбачений законом строк для звернення до адміністративного суду без поважних причин, оскільки про причини звільнення йому стало відомо саме 03.09.2016 року.

Однак, суд звертає увагу, що у розписці йде мова про отримання позивачем саме трудової книжки та довідки військовозобов'язаного.

Водночас, суд дослідивши зміст записів у трудовій книжці ОСОБА_1, дійшов висновку, що із таких неможливо встановити зміст Наказу № 754 о/с від 31.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ як і підставу звільнення позивача. Так зокрема, у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 вказано: "Звільнений з органів внутрішніх справ. Начальник ВК та ПС УКЗ ГУМВС України в м. Києві".

Крім того, відповідно до Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

В силу вимог п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Натомість у трудовій книжці ОСОБА_1, яку відповідно до наданої представником відповідача розписки, позивач отримав 03.09.2015 року, причин звільнення і посилань на відповідну статтю, пункт закону не зазначено.

Отже, вказане виключає можливість позивача уяснити для себе підстави свого звільнення, що позбавляло його можливості одразу після ознайомлення із трудовою книжкою звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки про підстави звільнення із запису у трудовій книжці позивач за таких обставин дізнатися не міг.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на викладене та враховуючи те, що на підставі досліджених доказів, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними, підтверджуються документально та відповідачем не спростовані, клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом підлягає задоволенню. Водночас, у задоволенні клопотання представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про залишення без розгляду позовної заяви у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 165, 185, 254 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом у справі № 802/85/16-а задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із адміністративним позовом у справі № 802/85/16-а.

У задоволенні клопотання представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про залишення без розгляду адміністративного позову у справі № 802/85/16-а відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович