Справа № 2-а-2005/09/1512
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2011 р.Справа № 2-а-2005/09/1512

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Сватаненко В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2009 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни, зобовязання надалі нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2009 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом до відповідача просив поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними дії відповідача, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни за 2007-2008 роки в сумі 2 601 грн., зобовязати відповідача надалі у 2009 році нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії як дитині війни.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2009 року адміністративний позов задоволений частково: зобовязано відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу щомісячної державної допомоги як дитині війни за період з 09 липня 2007 року 87,30 грн., з 01 серпня до 30 вересня 2007 року із розрахунку 123,02 грн. на місяць, з 01 жовтня до 31 грудня 2007 року із розрахунку 124,53 грн. на місяць; зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 01 червня 2008 року із розрахунку 144,30 грн., з 01 липня до 30 вересня 2008 року - 144,60 грн. на місяць, з 01 жовтня до 31 грудня 2008 року із розрахунку 149,40 грн. на місяць. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалюючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 01 червня по 31 грудня 2008 року.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, дитиною війни, та, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набув чинності з 01 січня 2006 року, має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 15 Положення про Пенсійний фонд України, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, покладено на управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про застосування ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»при обчисленні надбавки до пенсії, встановленої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Посилання представника відповідача на те, що поняття «мінімальна пенсія за віком»у ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»застосовується до визначення пенсії, що призначаються виключно за цим Законом, і не стосується дітей війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є безпідставними, тому що положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційним положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, згідно з якою у 2007 році підвищення дітям війни пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам які є інвалідами, (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка, відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», становить 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З ухваленням Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційними положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ці норми втрачають чинність та не підлягають застосуванню з дня ухвалення рішення про їх неконституційність.

Враховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році з 09 липня 2007 р., у 2008 році з 22 травня 2008 р., отже, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», мають діти війни: за 2007 рік з 09 липня до 31 грудня 2007 р., за 2008 рік з 22 травня до 31 грудня 2008 р. Відповідно у 2007 році у період із 01 січня до 08 липня 2007 р. та у 2008 році з 01 січня. до 21 травня 2008 р. положення законів про Державний бюджет на ці роки були чинними та підлягали виконанню.

Таким чином, з 01 січня 2007 року була передбачена виплата підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни, які є інвалідами, у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни (половина від 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), а з 09 липня 2007 року передбачена виплата підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. З 01 січня 2008 року, відповідно до пункту 41 розділу ІІ Закону України від 19 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладена у новій редакції, згідно з якою дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачувалось підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка, згідно з ч. 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», становить 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 22 травня 2008 року була передбачена виплата підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач є інвалідом, то у 2007 році він не отримував підвищення до пенсії як дитина війни, а з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року отримував підвищення до пенсії як дитина війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тоді як, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України, позивач мав отримувати підвищення до пенсії як дитина війни з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком, визначеної відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Всупереч рішенню Конституційного Суду України, не зважаючи на рішення Європейського Суду з захисту прав людини, якими встановлено, що відсутність в державі грошових коштів не є підставою для їх невиплати, відповідач не здійснював в повному обсязі нарахування та виплату надбавки до пенсії позивачу як дитині війни, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність коштів не є підставою для невиконання зобовязань, покладених на відповідача.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про право позивача на отримання підвищення до пенсії як дитина війни у розмірі 30% мінімальної пенсії в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, але помилково визначив початок періоду в 2008 році, проте таке право у позивача виникло з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції помилково застосував ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки положення цієї статті стосуються нарахованих але не виплачених сум пенсії, а спір між сторонами виник з приводу щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, яка не була нарахована відповідачем за спірний період.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 травня 2009 року, але позовні вимоги за період з 01 січня 2007 року по 14 травня 2008 року заявлені з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, в редакції чинній на час звернення до суду та ухвалення постанови.

Юридична необізнаність та похилий вік не є поважними причинами пропуску строку. Суд апеляційної інстанції не встановив поважних причин для поновлення строку на звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 100 КАС України в редакції чинній на час звернення до суду та ухвалення постанови, апеляційний суд вважає, що у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин, слід було відмовити у задоволені позовних вимог заявлених за період з 01 січня 2007 року по 14 травня 2008 року, на чому також наполягав відповідач.

Апеляційний суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплаті підвищення до пенсії як дитині війни є неправомірною лише в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, у звязку з тим, що відповідачем не були виконані вимоги Рішень Конституційного Суду України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог про зобовязання відповідача надалі нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що порушенні права позивача мають бути відновлені за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року шляхом зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни за відповідний період, з урахуванням виплачених сум.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у звязку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 195, ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 207, 212 ч. 5 ст. 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2009 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою частково задовольнити позов ОСОБА_1.

Визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси щодо не нарахування в повному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни в період з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси перерахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_1 виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком з розрахунку за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з урахуванням виплачених сум за цей час.

В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: суддя /підпис/ С.Д Домусчі.

суддя /підпис/ ОСОБА_2

суддя /підпис/ ОСОБА_3