Справа № 823/276/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року справа № 823/276/16

м. Черкаси

15 год. 18 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі Шалько І.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Черкаської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому з врахуванням уточнення позовних вимог просить:

- визнати неправомірними дії прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді на звернення ОСОБА_3;

- визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені;

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30294 грн.

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом прокурора Черкаської області від 21.12.2015 №817к внесено зміни до наказу від 20.08.2015 про звільнення ОСОБА_3 в частині підстав звільнення позивача та доповнено, зокрема п. 1 ст. 40 КЗпП України, якою передбачено виплату вихідної допомоги. Вказана вихідна допомога позивачу остаточно виплачена в повному обсязі 15.01.2016, однак прокуратурою Черкаської області допущена незаконна бездіяльність щодо невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України. Крім того, за результатами розгляду заяви позивача від 14.01.2015 прокуратура Черкаської області не виконала встановлений Законом України «Про звернення громадян» обовязок щодо обєктивного та всебічного розгляду заяви, надала розяснення замість вмотивованого рішення по суті звернення позивача. Вищезазначене призвело до душевних страждань позивача, у звязку з чим він просить стягнути з відповідача моральну шкоду на його користь. Враховуючи вищевикладене позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення, у яких зазначив, що юридична підстава для виплати позивачеві вихідної допомоги виникла лише з часу видання наказу від 21.12.2015, а тому станом на день звільнення позивача підстав для виплати позивачу компенсації за затримку виплати вихідної допомоги не існувало. Крім того, за результатами розгляду заяви позивача відповідачем надано розяснення з питань правового характеру за підписом начальника управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури Черкаської області, що відповідає Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом прокуратури Черкаської області №561к від 20 серпня 2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області з 20 серпня 2015 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з реорганізацією органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури Черкаської області. Підставою для видання цього наказу стали: наказ Генерального прокурора України від 15.07.2015 № 59ш та заява ОСОБА_3 від 14.08.2015.

Наказом прокуратури Черкаської області № 817к від 21 грудня 2015 року внесено зміни до наказу № 561к від 20 серпня 2015 року щодо підстав звільнення позивача та викладено його у наступній редакції: звільнити молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області з 20 серпня 2015 року, в звязку з реорганізацією органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури Черкаської області (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ст. 40 КЗпП України)». Крім того, вказаним наказом передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку позивача відповідно до ст. 44 КЗпП України, яка остаточно була виплачена позивачеві 15.01.2016.

14.01.2016 позивач звернувся до прокурора Черкаської області із заявою в якій із посиланням на статті 116, 117 Кодексу законів про працю України просив виплатити йому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку виплати вихідної допомоги, а у разі відмови просив зазначити підставу та надати довідку про середній заробіток.

Листом від 17.02.2016 №05/2-135вих-16 за підписом начальника відділу роботи з кадрами прокуратура Черкаської області повідомила позивача, зокрема, що юридична підстава виплати вихідної допомоги, яка є мінімальною соціальною гарантією, виникла лише з часу видання прокурором Черкаської області наказу від 21.12.2015 № 817к, що надав право на таку допомогу та була відсутня на день фактичного звільнення, а тому прокуратура Черкаської області не має законодавчих підстав для виплати позивачу середнього заробітку за період з часу звільнення до фактичного повного отримання вихідної допомоги.

Вирішуючи спір по суті з оглядну на аргументацію сторін, суд зазначає, що відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Стаття 117 вказаного Кодексу передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім того, слід звернути увагу, що 21.12.2015 прокуратурою Черкаської області внесено зміни до наказу від 20.08.2015 №561к щодо підстави звільнення та зазначено п. 1 ст. 40 КЗпП України, який передбачає виплату вихідної допомоги.

Отже, прокуратурою Черкаської області самостійно внесено зміни до наказу про звільнення позивача щодо належності йому вихідної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи повний фактичний розрахунок проведено з позивачем 15.01.2016, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України, у звязку з чим позовна вимога щодо визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Черкаської області в частині невиплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає до задоволення.

Вказана правова позиція повністю підтверджена постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.09.2015 по справі №21-1765а15.

Посилання відповідача на затримку розрахунку при звільненні через збій налаштування складових програми ИС-ПРО, не береться судом до уваги, оскільки вказані обставини не можуть впливати на своєчасність виплати позивачеві належних сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Щодо стягнення з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці»).

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за весь час затримки у виплаті одноразової допомоги при звільненні, утримавши із нього при виплаті прибутковий податок з доходів фізичних осіб та єдиний страховий внесок.

Такі висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

В матеріалах адміністративної справи знаходиться довідка ГУЮ у Черкаській області, відповідно до якої заробітна плата позивача у червні 2015 року становила - 6366 грн. 07 коп., у липні 2015 року становила 6405 грн. 05 коп., кількість відпрацьованих днів за червень-липень 2015 року 43.

З викладеного слідує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 297 грн. 00 коп. (6366 грн. 07 коп. (червень 2015) + 6405 грн. 05 коп. (липень 2015) / 43 (кількість відпрацьованих днів) = 297 грн. 00 коп.), а тому сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3 за 102 робочих днів становить 30294 грн. (297 грн. х 102 = 30294 грн.).

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30294 (тридцять тисяч двісті девяносто чотири) грн.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді на звернення позивача від 14.01.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, обєднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України Про звернення громадян від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі Закон України №393/96-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону України № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону України №393/96-ВР передбачає, зокрема, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, посадових осіб.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 19 Закону України №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані, зокрема, обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень.

Порядок розгляду в органах прокуратури України звернень, у тому числі депутатів усіх рівнів, а також організація особистого прийому громадян регламентує Інструкція про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України від 27 грудня 2014 року №9гн (далі Інструкція).

Пункт 1.5 Інструкції передбачає, що розгляд звернень в органах прокуратури здійснюється на принципах: законності (в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами); обєктивності (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення); незалежності (незалежності прокурора від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання під час розгляду звернень); неупередженості (недопущення впливу негативної, заздалегідь сформованої думки на прийняття рішення); своєчасності (з дотриманням строків розгляду звернень відповідно до вимог чинного законодавства); добросовісності (сумлінної та чесної поведінки при розгляді звернень); превентивності (недопущення надходження повторних звернень з аналогічних питань, з яких уже прийнято рішення та надано відповідь заявнику); недопущення дискримінації за будь-якими ознаками; заборони переслідувань за подання звернень.

Відповідно до пункту 5.9 Інструкції за результатами розгляду звернення може бути прийнято одне з таких рішень: задоволено - вжито заходів до повного або часткового поновлення прав і законних інтересів заявника. Не може вважатися задоволеним звернення, рішення за яким прийнято не за вимогами громадянина, а за результатами виявлених недоліків або порушень закону; відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнані необґрунтованими; розяснено - надано розяснення щодо компетенції органів прокуратури та з питань правового характеру.

Згідно пункту 7.4 Інструкції керівники підрозділів у складі Головних управлінь і управлінь, а також прокурори відділів, за письмовою вказівкою начальника управління або відділу, підписують відповіді: на задоволені звернення громадян; з розясненням вимог чинного законодавства, а також у випадках, коли листування припинено відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, відповідно до пункту 7.37 Регламенту прокуратури Черкаської області, затвердженого наказом прокурора Черкаської області від 14 травня 2012 року №22, з наспаними змінами, керівниками підрозділів у складі управлінь підписуються відповіді на задоволені звернення громадян, про розяснення їм вимог чинного законодавства, а також у випадках, коли провадження за зверненням раніше припинено на підставі статті 12 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, надаючи листом від 17.02.2016 №05/2-135вих-16 за підписом начальника управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури Черкаської області позивачеві відповідь на його заяву від 14.01.2016 з розясненням вимог чинного законодавства, прокуратура Черкаської області діяла відповідно до вищенаведених вимог законодавства, а тому підстави для визнання неправомірними дій прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді на вказане звернення відсутні.

Крім того, вказаним листом прокуратура Черкаської області відмовила позивачу у виплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, із зазначенням мотивів та обґрунтувань такої відмови, отже заява позивача від 14.01.2016 розглянута по суті з наданням прокуратурою Черкаської області повної, обєктивної та обґрунтованої відповіді на порушені позивачем у вказаній заяві питання.

Щодо позовної вимоги позивача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн., то суд зазначає, що при з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 Цивільного кодексу України, що визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з цим, позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов'язаних з неправомірними діями відповідача та не виплати йому середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Що стосується вирішення питання про компенсацію позивачу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

В матеріалах адміністративної справи знаходиться договір про надання правової допомоги від 26.02. (без зазначення року), згідно якого адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.1 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в пп. 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 3500 грн.

Частиною 1 ст. 90 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 90 КАС України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Однак до матеріалів адміністративного справи не було додано доказу сплати позивачем винагороди адвокату в розмірі 3500 грн., крім того, відсутність підтверджуючого документу такої сплати підтвердив і представник позивача, тому відсутні підстави для присудження за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача коштів в розмірі 3500 грн. за надання правової допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем під час подачі адміністративного позову не було сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за позовну вимогу майнового характеру щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн., в частині якої адміністративний позов не підлягає до задоволення судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Слід звернути увагу, що позивач в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з позовними вимогами щодо визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та щодо стягнення з прокуратури Черкаської області на його користь середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30294 грн., тому відсутні підстави для присудження на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за вказані вимоги, які суд задовольнив в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені.

Стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30294 (тридцять тисяч двісті девяносто чотири) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України недоплачений судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2016 року.