Справа № 820/281/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"15" квітня 2016 р. № 820/281/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.;

суддів Зінченка А.В., Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 Зионг
до Державної міграційної служби України
про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 Зионг, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить суд скасувати наказ ДМС України №104 від 18.08.2015 р. в частині, що стосується громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області письмовим висновком від 25.03.2015 було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я позивача, - гр. ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг, на підставі якого ДМС України було видано наказ №104 від 18.08.2105 р. яким безпосередньо було скасовано рішення про документування посвідкою позивача та визнано посвідку недійсною. Позивач вважає такий наказ незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи позову, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у наданих до суду письмових запереченнях, та просив суд відмовити в його задоволенні повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши доводи, та заперечення, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як підтверджено, та зазначено самим позивачем по справі, ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області, на підставі висновку від 22.09.2015 було видано гр. ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг Посвідку на постійне проживання в Україні терміном дії безстроково.

Однак, ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області письмовим висновком від 25.03.2015 було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я позивача, - гр. ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг, на підставі якого ДМС України було видано наказ №104 від 18.08.2105 р. яким безпосередньо було скасовано рішення про документування посвідкою позивача та визнано посвідку недійсною.

Даний наказ колегія суддів вважає правомірним та законним, з огляду на наступне.

Пунктом 4.5 Розділу IV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за № 1335/23867 (далі-Тимчасовий порядок), прийнятого відповідно до пункту 2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 28 березня 2012 року № 251, передбачено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє: - наявність підстав для обміну посвідки; - звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах; - перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку (Постанова КМУ № 251).

Як зазначено в запереченнях та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДМС України в Харківській області проведена перевірка матеріалів особової справи громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг щодо законності залишення на постійне проживання в Україні та документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом (07 серпня 2001) із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто, з відповідною заявою необхідно було звернутись до 07 лютого 2002 року, оскільки з 08 лютого 2002 року абзац 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» втратив чинність.

Отже, на момент звернення позивача із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, а саме - 23.06.2003 року, положеннями законодавства не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію». Виходячи з вказаного, громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг не мав права на документування посвідкою з зазначених підстав, а отже, оформлені йому посвідки серії ХР № 09380 від 22.09.2003 та ХР № 14087 від 23.09.2005 підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Слід також зазначити, що втрата чинності нормативно-правового акта - це передбачений правовими приписами момент закінчення дії нормативно-правового акта, що є наслідком настання передбачених у законодавстві обставин. Передбаченими у законодавстві обставинами, з якими пов'язується момент закінчення дії нормативно-правового акта (його частин), є завершення дії тимчасового нормативно-правового акта (настання передбаченої у нормативно-правовому акті дати).

На момент звернення позивача із заявою щодо отримання посвідки, а саме 23.06.2003 року, норма Закону, котра надавала іноземному громадянину право отримати посвідку без дозволу на імміграцію, вже втратила чинність. Враховуючи вказане, цілком логічним є висновок відповідача про те, що з нечинного акта не можуть виникати правові відносини між особою та державним органом. Ті відносини, які виникли після 07 серпня 2002 року та стосуються отримання іноземцями посвідок на постійне проживання в Україні без отримання дозволу на імміграцію, перебувають поза площиною дії Прикінцевих Положень Закону України «Про імміграцію», а тому потребують регулювання органом міграційної служби.

Відповідно до вимог п. 2.9 розділу II Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України № 681 від 15.07.2013 року, посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

На виконання вищевказаних норм законодавства Державною міграційною службою України 14.08.2015 видано наказ № 104, пунктом 23 якого скасовано рішення ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 22.09.2003 року про документування посвідкою на проживання в Україні для іноземців громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг.

Видані на підставі цього рішення посвідки серії ХР № 09380 від 22.09.2003 та ХР № 14087 від 23.09.2005 визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач, ДМС України, діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

В судовому засіданні представник позивача не надав будь - яких доказів на спростовання тверджень відповідача по даній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний позивачем наказ ДМС України, що стосується громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зионг ІНФОРМАЦІЯ_1 є законними та прийнятий у встановлений діючим законодавством спосіб, а позовні вимоги є необґрунтованими, а тому адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Зионг до Державної міграційної служби України про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2016р.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Зінченко А.В.

ОСОБА_5