Справа № 813/938/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року № 813/938/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представника позивача Блажевського П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Дрогобицького МУЮ) з вимогою про звільнення з-під арешту іпотечного майна, а саме: приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що накладення арешту на майно, що перебуває у іпотеці у позивача, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на першочергове задоволення вимог за Кредитним договором. Зазначає, що відповідачем не повідомлено ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про накладання арешту на майно боржника, яке перебуває у заставі (іпотеці) позивача та не роз'яснено про право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із вказаного майна.

Представник позивача Блажевський П.І. в судовому засіданні вимоги позовної заяви, підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду відзив на даний адміністративний позов, у якому міститься клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Суть відзиву полягає в наступному. У ВДВС Дрогобицького МРУЮ перебувало на виконанні виконавче провадження ВП №36862411 з виконання виконавчого листа № 2-347/10, виданого 03.09.2010 р. Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишку боргу за кредитним договором № 0 від 26.09.2007 р. в сумі 347 466,32 грн. 15.09.2014 року в межах виконавчого провадження № 36862411 за заявою представника ПАТ «УкрСиббанк» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої внесено обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,в тому числі і на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 297,9 кв.м. 27.06.2015 р. у ВП № 36862411 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», і виконавчий лист № 2-347/10 повернуто стягувачеві ПАТ «УкрСиббанк». Оскільки даною нормою Закону не передбачено зняття арешту з майна боржника, тому при винесенні такої постанови арешт з майна боржника - ОСОБА_3 не знімався. Просив прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_2, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд даної справи без його участі. Просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Третя особа ОСОБА_3, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. На адресу суду надіслала заяву про розгляд даної справи без її участі. Просила задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

18 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 12).

На забезпечення виконання усіх зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.06.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки від 18.06.2007 року№ 570 з ОСОБА_3 (а.с. 23-26).

За умовами договору іпотеки, ОСОБА_3 (майновий поручитель - Іпотекодавець) передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитними договором нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 297,9 кв. м.

18.06.2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження вказаного нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_3, на підставі договору іпотеки від 18.06.2007 року № 570, а кредитором - АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.10).

05.02.2009 року ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 та Додаткову угоду № 2 з АКІБ «УкрСиббанк» до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.06.2007 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації (а.с. 17-18).

12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» укладено зТзОВ «Кей-Колект» договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки,відповідно до умов яких Банк відступив свої права вимоги, зокрема, за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_2за кредитним договором № 0 від 18.06.2007 року (а.с. 27-31).

Цього ж числа, 12.12.2011 року, до Державного реєстру іпотек внесено запис про обтяження нежилого приміщення, площею 297,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1іпотекодержателемТзОВ «Кей-Колект», майновим поручителем значиться ОСОБА_3, боржником за основним зобов'язанням - ОСОБА_2 (а.с.11).

29.09.2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт нерухомого майна ОСОБА_3: нежитлового приміщення, площею 297,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №36862411 від 15.09.2014 року, виданої ВДВС Дрогобицького МУЮ (а.с.9).

Предметом даного позову є звільнення з-під арешту іпотечного майна, а саме: нежитлового приміщення, площею 297,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (далі - Закон № 2677-VI).

За наданим у статті 1 Закону № 2677-VI визначенням, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами частини першої статті 6 Закону № 2677-VI державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до покладених на державного виконавця статтею 11 Закону № 2677-VI обов'язків, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі

виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що у ВДВС Дрогобицького МРУЮ перебувало виконавче провадження ВП №36862411 з примусового виконання виконавчого листа № 2-347/10, виданого 03.09.2010 р. Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 347 466,32 грн.

15.09.2014 року на підставі заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 297,9 кв.м, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис обтяження цього майна.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника регулюється главою 4 Закону № 2677-VI .

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 2677-VI звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону № 2677-VI передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону № 2677-VI, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною восьмою статті 54 Закону № 2677-VI передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV)іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За частинами другою, четвертою та п'ятою статті 3 Закону №898-IV взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини шостої та частини сьомої цієї ж статті 3 у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Визначення понять «пріоритет», «вищий пріоритет» та «нижчий пріоритет» міститься у статті 1 Закону №898-IV та полягає у такому:

пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно;

вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна;

нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна.

Аналіз вказаних норм в сукупності дає підстави стверджувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Суд вважає помилковими посилання позивача на норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень лише рухомого майна.

Правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця встановлені статтею 12 Закону №898-IV, відповідно до частини першої якої у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки визначені статтею 33 Закону №898-IV, відповідно до частини третьої якої звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В силу частини другої статті 3 Закону №898-IV, право застави виникло з моменту державної реєстрації нотаріально посвідчених договорів іпотеки, тобто з 18.06.2007 року.

Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, ТзОВ «Кей-Колект», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та обтяжувачем з вищим пріоритетом, встановленим Законом №898-IV, володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Згідно до частини восьмої статті 52 Закону № 2677-VI державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до пункту 5.3.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. за № 865/4158,чинної на час виникнення спірних правовідносин, інформацію щодо заборони відчуження нерухомого майна державний виконавець може отримати в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, держателем якого є Міністерство юстиції України.

Вказана норма Інструкції узгоджується із положеннями статті 11 Закону № 2677-VI щодо здійснення державним виконавцем заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Матеріалами виконавчого провадження ВП №36862411, копія якого надана відповідачем та наявна в матеріалах справи, що підтверджено, ВДВС Дрогобицького МУЮ при прийнятті постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №36862411 від 15.09.2014 року, не було враховано того, що іпотекодержателем нерухомого майна (нежитлового приміщення площею 297,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1) з 12.12.2011 року є ТзОВ «Кей-Колект». При цьому ТзОВ «Кей-Колект» не було повідомлено ні про прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №36862411 від 15.09.2014 року, ні про можливість її оскарження.

Виходячи із положень Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку», суд дійшов висновку, що у ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області не було правових підстав для накладення арешту на нежитлове приміщення площею 297,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1) у виконавчому провадженні ВП №36862411.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що накладенням арешту на майно ОСОБА_3, до складу якого входило і спірне нерухоме майно, іпотекодержателем якого є позивач, державний виконавець порушив право ТзОВ «Кей-Колект» на звернення стягнення на передане в іпотеку майно, тому таке підлягає звільненню з-під арешту.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 378 грн, сплаченого за платіжним дорученням № 3998 від 22 лютого 2016 року.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити повністю.

Звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме: нежитлове приміщення, площею 297,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, арешт на яке було накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2014 рокуВП №36862411.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.