Справа № 22-а-7840/08
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 22-а-7840/08

Категорія:2Головуючий в 1 інстанції: Костюченко Г.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Скрипченка В.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, заборону вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2008 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2008 року в задоволені адміністративного позову відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, заборону виготовляти стенди та оголошення без текстів української мовою, стягнення у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, які мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Апелянт посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка, а відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не надав доказів того, що він не замовляв стенди і оголошення, які були розміщені у м. Миколаєві російською мовою.

Представник відповідача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції встановив безпідставність заявлених позивачем вимог.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника Миколаївської обласної державної адміністрації, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції правильно встановив факт розміщення у м. Миколаєві плакатів та оголошень без текстів українською мовою (а.с. 2-10) без узгодження з відповідачем, оскільки відповідач не виступав замовником рекламної продукції плакатів, на які посилається апелянт.

Правовою основою, яка регулює мовну політику в Україні є Конституція України, Закон України "Про мови в Українській РСР", Рішення Конституційного Суду України № 10-рп-99 від 14.12.1999 року щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України та інші нормативні акти.

Відповідно до ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Виключно законами України визначається і порядок застосування мов (ст.92 Конституції України).

У рішенні Конституційного Суду України № 10-рп-99 від 14.12.1999 року зазначено, що Положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України.

Межі та порядок використання російської та інших мов національних меншин в Україні визначається Законом Української РСР «Про мови в Українській РСР».

Законом України від 15.05.03 № 802-IV ратифіковано Європейську хартію регіональних мов або мов меншин.

Згідно ст.2 цього ж Закону положення Хартії застосовуються, в тому числі, до російської мови як мови національних меншин.

За визначенням в ст.1 Хартії термін "регіональні мови або мови меншин" означає мови, які: i) традиційно використовуються в межах певної території держави громадянами цієї держави, які складають групу, що за своєю чисельністю менша, ніж решта населення цієї держави; та ii) відрізняються від офіційної мови (мов) цієї держави; він не включає діалекти офіційної мови (мов) держави або мови мігрантів.

Термін "територія, на якій використовується регіональна мова або мова меншини" означає географічну місцевість, де така мова є засобом спілкування певної кількості осіб, яка виправдовує здійснення різних охоронних і заохочувальних заходів, передбачених у цій Хартії.

Відповідними підпунктами пункту 2 статті 10 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин встановлено, що стосовно органів місцевої та регіональної влади, на території яких чисельність мешканців, що вживають регіональні мови або мови меншин, виправдовує вжиття заходів, наведених нижче, Сторони зобов'язуються дозволяти і/або заохочувати:

a) використання регіональних мов або мов меншин в рамках регіонального або місцевого самоврядування;

c) публікування органами регіональної влади своїх офіційних документів також і відповідними регіональними мовами або мовами меншин;

d) публікування органами місцевої влади своїх офіційних документів також і відповідними регіональними мовами або мовами меншин;

e) використання органами регіональної влади регіональних мов або мов меншин у дискусіях, які відбуваються на їхніх зборах, не виключаючи, однак, використання офіційної мови (мов) держави;

f) використання органами місцевої влади регіональних мов або мов меншин у дискусіях, які відбуваються на їхніх зборах, не виключаючи, однак, використання офіційної мови (мов) держави;

g) використання або прийняття, у разі необхідності паралельно з назвами офіційною мовою (мовами), традиційних правильних форм написання назв місцевостей регіональними мовами або мовами меншин.

Аналізуючи вищенаведені положення Українського та Європейського законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що використання субєктом владних повноважень та його посадовими особами під час виконання ними функцій, делегованих державою, іншої, ніж державна, мови, не є порушенням Закону України «Про мови в Українській РСР», Закону України «Про інформацію».

Таким чином, суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про недоведеність факту порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин і норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої постанови без змін.

Керуючись ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 жовтня 2011 року

Головуючий: суддя /підпис/ ОСОБА_2

суддя /підпис/ ОСОБА_3

суддя /підпис / ОСОБА_4