Справа № 820/3705/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2016 р. м. Київ К/800/41165/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмен» до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмен» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будмен» (далі - позивач, ТОВ «Будмен») звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач, ДПІ) від 03.04.2015 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 2 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.04.2015 року № ; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зміни у п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу внесені відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року, який вступив в силу з 1 січня 2015 року, не можуть впливати на право позивача включати податкові накладні виписані у жовтні - грудні 2014 році до податкової декларації у наступних звітних податкових періодах, оскільки в даному випадку слід застосовувати норми податкового законодавства, що діяли на момент виникнення правовідносин, якими було передбачено право на включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні таких, в іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 2 липня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові накладні належним чином зареєстровані в ЄР, позивач включив їх в реєстр отриманих та виданих податкових накладних, а тому повинен був відобразити їх у податковій звітності відповідних звітних періодів. Якщо ці податкові накладні не були своєчасно включені до податкової звітності, то протягом 365 днів з дня їх оформлення платник податків мав право включити їх до уточнюючих розрахунків, як того вимагає ст. 50 Податкового кодексу України. Однак, позивач відобразив податкові накладні за жовтень-грудень 2014 року в додатку № 5 до податкової декларації за січень 2015 року, що свідчить про правомірність висновків відповідача, відображених в акті перевірки № 720/20-30-15-041-10/32031768 від 05.03.2015 року.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ТОВ «Будмен» пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Державній податковій інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

19.02.2015 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року. До складу податкового кредиту січня 2015 року позивачем включено суму ПДВ у розмірі 3495411,00 грн. по господарським операціям із контрагентами за жовтень-грудень 2014 року.

Посадовими особами відповідача на підставі п. 200.10 ст. 200 ПК України, в порядку ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року позивача (), результати якої оформлені актом № 720/20-30-15-041-10/32031768 від 05.03.2015 року, яким зафіксовано порушення вимог п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації січня 2015 року в сумі 582568,50 грн.

Фактичною підставою для відображення в акті порушень слугував викладений в акті висновок про те, що позивач, в зв'язку зі змінами в податковому законодавстві не мав права включати в податкову декларацію за січень 2015 року податкові накладні, складені в звітних податкових періодах 2014 року, податкові накладені складені до 01.01.2015 року до складу податкового кредиту відповідних періодів, можуть бути включені лише за умови виконання п. 198.2 ст. 198 ПК України.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 03.04.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання у розмірі 728210,00 грн., в т.ч. (за основним платежем 582568,00 грн., за штрафними санкціями 145642,00 грн.) (а.с. 8-11).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплаченого в ціні придбаного товару (послуг), до податкового кредиту виникає у платника податків в разі підтвердження вказаної суми ПДВ податковою накладною, належним чином оформленої відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, таке право виникає у платника податку в звітному періоді в момент придбання товару (послуг) та виписування постачальником податкової накладної, а не в момент відображення суми ПДВ у складі податкового кредиту у податковій звітності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.02.2015 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року. До складу податкового кредиту січня 2015 року позивачем включено суму ПДВ у розмірі 3495411,00 грн. по господарським операціям із контрагентами за період жовтень-грудень 2014 року.

Фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті висновок про те, що позивач не включив у звітному податковому періоді до податкового кредиту суми ПДВ на підставі отриманих податкових накладних у відповідні періоди 2014 року, оскільки новою редакцією п. 198.6 ст. 198 ПК України, яка діє з 01.01.2015 року право платника податку на включення сум ПДВ до податкового кредиту на підставі податкової накладної в іншому періоді, ніж така податкова накладна виписана, на думку контролюючого органу, не передбачено.

Згідно з Законом України Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28.12.2014 року (дата набрання чинності - з 01.01.2015 року) п. 198.6 ст. 198 ПК України викладено в наступній редакції:

«Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

- ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної;

- для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

- для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.»

З огляду на те, що спірні відносини з приводу виникнення права платника податку на формування податкового кредиту виникли саме в вересні-грудні 2014 року, а також наявності права на включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної (відповідно до чинного на час винесення спірних правовідносин законодавства), суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в даному випадку застосовуванню підлягають норми податкового законодавства, що діяли на момент виникнення правовідносин (в жовтні-грудні 2014 року).

При цьому, суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність законодавчих обмежень в часі у платника податків на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ у наступних звітних періодах, ніж тих, у яких виписані податкові накладні, не позбавляє платника податку на включення до складу податкового кредиту відповідних сум за такими податковими накладними, якщо дотримано вимоги щодо належного їх оформлення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не оспорюється відповідачем, що зазначені податкові накладні оформленні з дотриманням вимог податкового законодавства.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України та правомірності формування у податковому обліку суми податкового кредиту за січень 2015 року з урахуванням податкових накладних за жовтень-грудень 2014 року.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з рішення суду першої інстанції вбачається, що при його ухвалені, суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, та воно ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмен» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року у справі № 820/3705/15 скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 2 липня 2016 року в даній справі - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко