Справа № 809/17/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 809/17/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача 1 Левченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Управління МВС України в Івано-Франківській області,

до 2) Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління МВС України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач 1, УМВС України в Івано-Франківській області) та Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (надалі - відповідач 2, ГУ НП в Івано-Франківській області), в якому просив суд: скасувати наказ УМВС України в Івано-Франківській області № 624 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача; поновити його на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, УМВС України в Івано-Франківській області; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу; зобов'язати Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області розглянути рапорт про звільнення, поданий 05.11.2015 року; зобов'язати відповідача розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі наказу УМВС України від 06.11.2015 року № 624 о/с, всупереч норм Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, був незаконно звільнений з посади оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Управління МВС України в Івано-Франківській області та з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що відповідач 1, порушуючи вимоги Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (надалі - Положення), не розглянув можливість подальшого використання позивача на службі Також вказує на те, що відповідачі безпідставно залишив поза увагою поданий 05.11.2015 року рапорт ОСОБА_1 про його звільнення за пунктом 64 «з» Положення у зв'язку з бажанням проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області. Таким чином, на думку позивача, він має право на поновлення на посаді, з якої був незаконно звільнений, та на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі. Окрім цього, позивач вимагає, щоб Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області прийняло до розгляду вищезгаданий рапорт про звільнення, поданий 05.11.2015 року, розглянуло кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області та видало відповідний наказ з цього приводу.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю. Представник позивача просив суд позов задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечив з підстав, наведених в письмових запереченнях. Так, відповідно до п. 8 розд. 11 Закону України "Про національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Згідно Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015р., опублікованого в газеті "Голос України" 06.08.2015 р., позивач вважається таким, що був попереджений про можливе звільнення через скорочення штатів. Відповідно до п.п. 10-11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" працівники міліції, не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в ОВС через скорочення штатів. Відповідач 2 зазначив, що Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області не є правонаступником Управління МВС України в Івано-Франківській області, та на нього не покладено обов'язку щодо вжиття заходів для працевлаштування звільнених працівників міліції в новоутвореній установі. Також відповілач 2 заперечив факт звернення позивача до керівництва Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про прийняття його на службу, і таким чином не виявив бажання працювати в органах поліції.

Представник відповідача 1 підтримав заперечення проти позову та просив в його задоволенні відмовити.

Щодо дотримання строків звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - Кодекс), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 Кодексу).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав трудову книжку лише 16.12.2015 року, що підтверджується його розпискою (а.с. 34). Судом було оглянуто оригінал особової справи ОСОБА_1, однак інших доказів ознайомлення позивача з наказом про його звільнення чи отримання трудової книжки, судом не встановлено. Відповідачем 1 не подано суду жодних інших доказів в підтвердження того, що вказані факти були відомі позивачу до 16.12.2015 року. Представник відповідача не зміг надати суду пояснень щодо фактичної дати ознайомлення позивача з копією наказу про звільнення.

За таких обставин, з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши адміністративний позов, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази, покази свідків, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 01.09.2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 06.11.2015 року № 624 о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Управління МВС України в Івано-Франківській області та з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" за п. 64 "г" (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 20).

Позивач стверджує, що 05.11.2015 року ним було подано через Управління ММВС України в Івано-Франківській області рапорт на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про звільнення за пунктом 64 «з» за переведенням до Національної поліції України (а.с. 35). Вказаний рапорт, пояснив позивач, ним було подано безпосередньому керівнику - начальнику сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Управління МВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5

Представник відповідача 1 в судовому засіданні вказав на те, що рапорт позивача про звільнення з органів внутрішніх справ в звязку з переведення на роботу в органи національної поліції в матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутній. Вказав на те, що відповідач 1 не може підтвердити факт подання позивачем такого рапорту, оскільки такий рапорт не зареєстрований ні у вихідній кореспонденції сектору, ні у вхідній кореспонденції Управління МВС України в Івано-Франківській області.

Судом при дослідженні матеріалів особової справи не виявлено рапорту позивача про звільнення з органів внутрішніх справ за період з 06.08.2015 року по 06.11.2015 року.

В свою чергу, згідно довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 27.01.2016 року № 149/108/12/01-16, до вказаного територіального органу Національної поліції рапорт ОСОБА_1 не надходив.

В судовому засіданні було допитано як свідків колишніх працівників Управління МВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які підтвердили, факт написання ОСОБА_1 рапорту від 05.11.2015 року на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про переведення позивача на службу до органів Національної поліції України. Окрім цього, свідок ОСОБА_5, який на час виникнення спірних правовідносин займав посаду начальника сектору боротьби із злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми УМВС в Івано-Франківській області та був безпосереднім начальником позивача, повідомив суд, що згаданий рапорт від 05.11.2015 року ОСОБА_1 подав йому оосбисто, а ОСОБА_5 в свою чергу передав вказаний рапорт позивача разом з іншими рапортами працівників сектору в кадрову службу УМВС в Івано-Франківській області.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Абзацом першим пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580VIII, з наступними змінами та доповненнями, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будьякому органі (закладі, установі) поліції.

В абзаці другому цього ж пункту зазначено, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з абзацом другим цього пункту указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, треба зазначити, що наведені пункти набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (опублікований 06.08.2015 року у Газеті «Голос України» №141142).

Як вбачається зі змісту наказу відповідач при звільненні позивача керувався підп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Уряду від 29 липня 1991 року №114, з наступними змінами та доповненнями.

Так, у відповідності до наведеного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком визначеним у п. 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», який випливає з системної оцінки застосованих у цій нормі понять: «призначення за згодою», «пропозиція посад» та «проходження конкурсу».

Відтак звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

Однак, як встановлено судом, з огляду на обставини та підстави звільнення позивача, відповідачем 1 не доведено суду вжиття таких дій щодо позивача.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що позивач не виявив бажання проходити службу в Національній поліції, оскільки такі обставини не звільняють суб'єкта владних управлінських функцій від обов'язку дотримуватись порядку звільнення визначеного чинним законодавством, а саме дослідити обставини можливості подальшого використання працівника на службі. Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі підп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде відповідати критерію обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Такий висновок суду також відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 28.10.2014 року, згідно якої Верховний Суд вказав на те, що якщо законодавством встановлена можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача 2 про те, що Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не є правонаступником УМВС України в Івано-Франківській області, оскільки в даний спірних правовідносинах позивач не заперечує вказаного факту. Однак, як вбачається зі змісту Законів «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, «Про національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", Положення про Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, затверджено наказом Національної поліції від 06.11.2015 року № 25, Положення про Управління МВС України в Івано-Франківській області, затверджено наказом МВС від 02.02.2004 року № 94, в компетенцію Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області входить частково і виконання завдань, які відносились до повноважень Управління МВС України в Івано-Франківській області.

Однак, як встановлено судом, з огляду на обставини та підстави звільнення позивача, відповідачем 1 не доведено суду вжиття таких дій щодо позивача.

Однак суд, незважаючи на вищевикладене, все-таки дослідив обставини того, чи зі сторони працівника було висловлено бажання проходити службу в Національній поліції чи звільнитися з органів внутрішніх справ в зв»язку з небажання проходити службу в поліції.

Суд, виходячи з поданих відповідачами довідок, матеріалів особової справи, пояснень позивача, представника відповідачів, показів свідків, дійшов висновку, що наведені обставини у їх взаємозвязку підтверджують те, що позивач, в зв»язку з ліквідацією органу внутрішніх справ, в якому він проходив службу, виявив бажання та не відмовився від подальшого проходження служби в Національній поліції. При цьому, з огляду на оцінені в сукупності вказані вище докази, суд критично оцінює заперечення відповідачів в підтвердження того, що позивач не виявив бажання проходити службу в поліції, на факти відсутності відповідного рапорту (заяви) в особовій справі ОСОБА_1 та доказів її реєстрації, оскільки вони не можуть однозначно спростувати факт не подання позивачем такої заяви (рапорту). При цьому, з огляду на пояснення позивача, представника відповідачів, покази свідків, суд допускає можливість того, що така заява (рапорт) могли бути й не зареєстровані відповідачем 1. За таких обставин, суд вважає, що з огляду на дію принципу верховенства права в Державі, при оцінці вказаних обставин, має бути застосований принцип, який буде більш сприятливий для захисту прав працівника.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що реалізація виявлення бажання, про яке йдеться у пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», повинно гарантуватись відповідним правовим полем та об'єктивними реаліями. Іншими словами виявлення бажання можливе лише за умови визначеного законодавством порядку щодо переведення та створення державного органу, в який особа має намір переводитись.

Так, підпункт "з" пункту 64 згаданого Положення викладено у новій редакції у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, застосування якої давало правові механізми переведення позивача в Національну поліцію.

Нова редакція згаданого підпункту набрала чинності 07.11.2015 року, з моменту опублікування. Відтак звільнення позивача 06.11.2015 року є передчасним, оскільки на час звільнення не було правового порядку, який би дозволяв позивачу реалізувати своє право щодо переведення у відповідності до вимог наведених пунктів розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Не можна залишити поза увагою і той факт, що Головне управлання Національної поліції в Івано-Франківській області було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців лише 07.11.2015 року, що підтверджується даними з офіційного сайту Міністерства юстиції України, а відтак як територіальний орган Національної поліції України станом на 06.11.2015 року не функціонувало. Отже, своє бажання з приводу проходження служби в поліції позивач міг реалізувати лише після створення згаданого органу та початку його функціонування. Саме тоді таке бажання буде ґрунтуватись на об'єктивних обставинах.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що звільнення позивача є передчасним, та, як наслідок, таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на можливість зайняття певних посад та проходження служби в Національній поліції працівникам органів внутрішніх справ, які ліквідовуються, в порядку визначеному розділом ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Суд звертає увагу на те, що згідно довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 28.03.2016 року № 563/108/12-16 станом на 07.11.2015 року в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області було 69 вакантних посад (а.с. 146).

Також судом встановлено, що сектор боротьби із злочинами, пов'язаними із торгівлею людьми УМВС в Івано-Франківській області, в якому працював позивач, у своєму складі до утворення Національної поліції України нараховував 5 посад, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 28.03.2016 року № 564/108/12-16 (а.с. 162). Згідно наданих суду копій витягів із наказу УМВС України в Івано-Франківській області № 624 о/с від 06.11.2015 року, три особи, які працювали в секторі боротьби із злочинами, пов'язаними із торгівлею людьми УМВС в Івано-Франківській області до утворення Національної поліції України, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» Положення у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) на підставі рапортів від 06.11.2015 року (а.с. 163-168). Натомість, лише двох осіб, в тому числі і ОСОБА_1, звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» Положення через скорочення штатів. При цьому, відповідач 1 не повідомив суд за якими критеріями вказаних трьох працівників сектору боротьби із злочинами, пов'язаними із торгівлею людьми УМВС в Івано-Франківській області, звільнено за пунктом «з» Положення, а позивача звільнено за пунктом 64 «г» Положення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно поданих копій наказів Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 07.11.2015 року № 1 о/с, підставами для призначення на посади у вказаний територіальний орган поліції вказаних вище осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8 були рапорти від 07.11.2015 року.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст. 49 Закону України "Про національну поліцію", відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч. 2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що згідно послужного списку ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.09.2005 року на різних посадах (а.с. 77-88). З 11.03.2014 року працював на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Управління МВС України в Івано-Франківській області, має звання капітана міліції. В органах МВС з 01.09.2005 року, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 10 років 02 місяці 05 днів. За період служби в ОВС неодноразово заохочувався. Доказів обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно до ст. 61 Закону України "Про національну поліцію" в суд не подано.

Таким чином, позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені ст. 61 Закону України "Про національну поліцію". Доказів протилежного відповідачами суду не подано.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржений позивачем наказ про його звільнення на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію", п. 64 "г" (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ прийнятий Управлвнням МВС України в Івано-Франківській області, в силу положень частини 3 статті 2 КАС України не може бути визнаний судом таким, що відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, забезпечення реального та ефективного права позивача на участь у прийнятті рішення, принципу рівності, та таким, що прийнятий на підставі закону.

Таким чином, позовна вимога про скасування наказу УМВС України в Івано-Франківській області № 624 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача з посади є правомірною та обґрунтованою, а тому позов в цій частини належить задовольнити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на час розгляду справи в суді, УМВС України в Івано-Франківській області перебуває в стані припинення, не ліквідовано.

За таких обставин суд вважає, що позивача належить поновити на посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме: на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, УМВС України в Івано-Франківській області, з 06.11.2015 року.

Відповіднос до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, суд дійшов висновку стягнути на користь позивача середній заробіток за час весь час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до підп. «з» п. 1, п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Як передбачено абзацом третім п. 2 цього ж Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, продовжується у цьому пункті, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з довідкою про суму середнього заробітку ОСОБА_1 середньоденна заробітня плата позивача складала 214,63 грн. (а.с. 61). Судом не встановлено невідповідності розрахунку вказаних у довідці сум Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.2005 року.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період вимушеного прогулу позивача складає 22106,89 грн., виходячи з такого розрахунку: 103 робочих днів (період з 07.11.2015 року по 04.04.2016 року включно) помножити на 214,63 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

Враховуючи те, що позивач після 25.12.2015 року отримув допомогу по безробіттю в розмірі 6367,68 грн., що підтверджується довідкою Івано-Франківського міського центру зайнятості № 1150 від 30.03.2016 року (а.с. 186), з УМВС України в Івано-Франківській області підлягає стягненню сума грошового забезпечення в розмірі 15739,21 грн. (22106,89 грн. - 6367,68 грн.).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4721,86 грн.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області розглянути рапорт позивача про звільнення, поданий 05.11.2015 року та розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області та видати відповідний наказ з цього приводу, то суд вказує на таке.

Суд, скасовуючи наказ УМВС України в Івано-Франківській області № 624 о/с від 06.11.2015 року "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1, врахував положення пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", відповідно до якого, працівник, який був незаконно звільнений поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

При цьому, після поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Управління МВС України в Івано-Франківській області з 06.11.2015 року, можливість зайняття ним посади у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області може бути реалізована згідно пунктів 9, 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» на підставі підпункту "з" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, в редакції чинній з 07.11.2015 року. Відтак звернення позивача з вказаними позовними вимогами до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, за відсутності факту відмови в призначенні на посаду в поліції за переведенням з органів внутрішніх справ, є передчасним, а тому в позові в цій частині належить відмовити.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що в задоволенні позову до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору за подання двох позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в розмірі 1102,40 грн. не підлягають відшкодуванню позивачу.

Щодо позову в частині задоволених позовних вимог, то з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору за подання таких вимог до суду, та відсутності доказів понесення позивачем будь-яких інших судових витрат у справі, у суду немає підстав для розподілу судових витрат в цій частині прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України в Івано-Франківській області № 624 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1, капітана міліції, оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Управління МВС України в Івано-Франківській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил України через скорочення штатів.

Поновити ОСОБА_1, капітана міліції, на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Управління МВС України в Івано-Франківській області, з 06 листопада 2015 року.

Стягнути з Управління МВС України в Івано-Франківській області (код 08592193, місцезнаходження: 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Сахарова, будинок 15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15739 (п'ятнадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) гривень 21 копійку.

В задоволенні позову до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Управління МВС України в Івано-Франківській області та стягнення з Управління МВС України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4721 (чотири тисячі сімсот двадцять одна) гривня 86 копійок,- виконати негайно.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 11.04.2016 року.