Справа № 448/956/15а,2а-448/40/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 876/11711/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_3 та Відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення від 20.07.2015р. №16, яким надано дозвіл на розробку схеми розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,06 га та зобов»язання розглянути по суті заяву від 03.03.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки оскаржувани рішенням надано дозвіл на розробку схеми розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,06га. Вказаним рішенням їй надано дозвіл на розподіл лише земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок та господарські споруди. Однак, відмовлено у поділі земельної ділянки площею 0,12 га, призначеної для ведення ОСГ, якою на даний час користується ОСОБА_3

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що за будинком закріплено земельну ділянку площею 0,15 га, а тому така повинна бути розподіленою відповідно до часток будинковолодіння.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Твіржанська сільська рада Мостиського району Львівської області при прийнятті оскаржуваних рішень діяла згідно Закону України «Про місцеве самоврядування» та Земельного кодексу України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 20.07.2015р. сесія Твіржанської сільської ради Мостиського району розглянула заяву позивачки і задовольнила таку частково, надавши позивачці дозвіл на розробку схеми розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, загальною площею 0,06 га, та відмовила у виділі і поділі земельної ділянки площею 0,12 га для ведення ОСГ, оскільки згідно погосподарських книг по с.Хоросниця Твіржанської сільської ради спірна земельна ділянка, на виділ і поділ якої претендувала позивачка, числиться за ОСОБА_3, третьою особою по справі та така нею користується з 2012р.

Згідно копії витягу з протоколу вказаної сесії Твіржанської сільської ради 10 (одноголосно) депутатів проголосували за відмову у поділі земельної ділянки площею 0,12 га під особисте сільськогосподарське господарство ОСОБА_2

Вважаючи вищенаведене рішення протиправним та незаконним ОСОБА_2 звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Статтею 19 ЗК України встановлено вичерпний перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною 12 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Згідно ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Колегією суддів встановлено, що сесія була повноважна, оскільки на пленарному засіданні були присутні 10 депутатів, більше половини депутатів від загального складу ради.

Будинковолодіння по АДРЕСА_1, власниками якого на даний час є позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,06га, що підтверджується Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданим забудовнику ОСОБА_4

ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина житлового будинку за вищевказаною адресою, тобто по АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.08.2007р. Вказану частину житлового будинку позивачка успадкувала після смерті сина ОСОБА_5, котрий придбав таку на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2004р. у ОСОБА_6

Власником іншої частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 13.03.2012р. являється ОСОБА_3, котра в свою чергу придбала вказану частину будинку згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2012р. у ОСОБА_7.

ОСОБА_3 з часу придбання 1/2 частини житлового будинку за вищевказаною адресою стала користуватись земельними ділянками, які були в користуванні у попереднього землекористувача - ОСОБА_7, в тому числі і земельною ділянкою для ведення ОСГ площею 0,12 га. На час продажу своєї частини житлового будинку ОСОБА_7 мав в користуванні земельні ділянки загальною площею 0,33 га, в тому числі під житловим будинком, для обслуговування такого та господарських будівель і споруд - 0, 03 га.

Також встановлено, що на час продажу іншим власником, зокрема ОСОБА_6 своєї частки будинку ОСОБА_5, спадкоємцем майна якого є позивачка, ОСОБА_6 мала в користуванні земельні ділянки загальною площею 0,65 га, в тому числі під житловим будинком, для обслуговування такого та господарських будівель і споруд - 0,03 га.

Правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки сторони та попередні власники будинковолодіння не виготовляли, тобто вказані земельні ділянки ними не були приватизовані, а лише знаходились в їх користуванні.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Аналізуючи приписи ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України та в ч.1 ст.377 ЦК України необхідно зазначити, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.1 ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про виділення і поділ земельних ділянок пропорційної до її частки в житловому будинку, в тому числі і земельної ділянки площею 0,12га, вважаючи, що зазначена земельна ділянка теж підлягає поділу, оскільки така відноситься до земель, необхідних для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення ОСГ.

Беручи до уваги наведені нормативно-правові акти та встановлені обставини справи, що підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що сільською радою правомірно включено у сферу поділу лише земельну ділянку площею 0,06 га, на якій розташований житловий будинок, господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1, що знаходяться у власності (спільній частковій) ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не включивши у сферу поділу земельну ділянку площею 0,12 га, якою користується ОСОБА_3

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2015 року у справі № 2а/448/40/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 14.04.2016р.