Справа № 22-а-24893/11
Суддя: Верланов С. М.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Сержанюка А.С.,

суддів - Верланова С.М., Білоконь О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області на постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 10 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області про поновлення строку звернення до суду визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання провести донарахування та виплату недоотриманих сум пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивував тим, що відповідачем порушено його права, передбачені ст. 39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за проживання на території радіоактивного забруднення; також.мотивувала тим, що вона відносяться до категорії дітей війни і згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй мало виплачуватися щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, однак таке підвищення позивачці не виплачувалось. А тому просила визнати відмову в перерахунку соціальної допомоги, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з боку відповідача протиправною, просила зобовязати відповідача нарахувати на її користь допомогу. Відповідач всіх належних сум не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення з22 травня 2008 року з послідуючим її перерахунком.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано відмову відповідача у виплаті доплати до пенсії позивачу неправомірною та зобовязано відповідача провести нарахування та виплатити суму доплати до пенсії позивачуі згідно ст. 39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24 лютого 2009 року; за проживання на території посиленого радіологічного контролю, встановивши її на рівні мінімальної заробітної та 25 % мінімальної пенсії зарплати, а також 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка, як непрацюючий пенсіонер, що мешкає у зоні радіоактивного забру, має право на підвищення до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої ч.1 ст. ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст.. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам віднесеним до категорії з встановлюється додаткова пенсія у розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається що позивачка є пенсіонером і постійно проживає на території радіоактивного забруднення, про що йдеться в постанові Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, а тому згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 щодо визнання неконституційним положень Закону України «Про Державний Бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких інших законодавчих актів України» має право на щомісячну доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Проте вказана доплата до пенсії виплачувалася позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. в розмірі 5, 20 грн., що є порушенням її прав.

Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком, має статус дитини війни і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте позивачці таке підвищення відповідачем у 2006-2007 роках не виплачувалось, а в 2008 році виплачувалося в значно меншому розмірі в твердій грошовій сумі, що є порушенням права позивачки на отримання встановленого законом підвищення до пенсії.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами законодавства, однак відповідні нарахування не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області залишити без задоволення.

Постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 10 березня 2010 року залишити без змін.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді