Справа № 823/2779/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/64975/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуТальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області
на постановуЧеркаського окружного адміністративного суду від 16.10.2014
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014
у справі № 823/2779/14
за позовомОСОБА_4
доТальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області
третя особаПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Манківського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль»
провизнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до суду з адміністративним позовом до Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача та його посадових осіб з приводу проведення перевірки відносно позивача стосовно своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів у зв'язку з безпідставністю;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № від 31.07.2014.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31.07.2014 № про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, у сумі 16 402,23 грн. за основним боргом та 4 270,56 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивачки до Вищого адміністративного суду України надійшла заява, в якій вона просить судове засідання по розгляду касаційної скарги проводити без її участі, в задоволенні касаційної скарги відмовити, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 залишити без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (як кредитором) та позивачем (як позичальником) укладено кредитний договір №354411/2263/0018-8 від 13.02.2008 за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит на суму 100 000 грн. строком на 120 місяців з кінцевим строком погашення 13.02.2018;

- згідно листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.12.2013 та протоколу засідання Комітету з проблемних кредитів роздрібного бізнесу ЦО №114-0-00/9-1603 від 30.10.2013 позивачу було анульовано (прощено) пеню за кредитним договором №354411/2263/0018-8 від 13.02.2008 на суму 97 916,66 грн.;

- актом документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 Маньківського відділення Тальнівської ОДПІ № 210/23-22-03-046/НОМЕР_1 від 17.07.2014 встановлено порушення позивачем вимог пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України в результаті неподання декларації про майновий стан та доходи громадян за 2013 рік та несплати податку на доходи фізичних осіб на суму 16 402,23 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2014, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 16 402,23 грн. за основним платежем та на суму 4 270,56 грн. за штрафними санкціями.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що пеня, нарахована за прострочення виконання зобов'язань з повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, повинна бути сплачена позивачем на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому її списання (прощення) не є доходом, одержаним позивачем як додаткове благо у розумінні пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, і, як наслідок, не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відмовляючи в позові в частині позовних вимог про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення перевірки позивача, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що перевірка позивача проведена на підставі наказу №223 від 22.07.2014 у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Відповідач, звернувшись із даною касаційною скаргою, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій повністю (як в частині задоволення позову, так і в частині відмови в позові). Проте, в касаційній скарзі відповідачем не наведено будь-яких доводів та/або обґрунтувань щодо підстав скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови в позові, як і посилань на порушення судами норм матеріального та/або процесуального права в цій частині оскаржуваних рішень.

При цьому, суд касаційної інстанції не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи в частині відмови в задоволенні позову та погоджується з висновком судів щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2014 № передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з огляду на таке.

Відповідно до пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом такого платника податку (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. При цьому, вищенаведені положення Податкового кодексу України не визначають форму самостійного рішення кредитора та не диференціюють борг платника податків (божника) перед кредитором, який анулюється останнім, за природою його виникнення.

Разом з тим, з вищенаведених норм вбачається, що обов'язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з таких доходів та щодо їх відображення у річній податковій декларації на підставі абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України виникає за двох умов: по-перше, повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу; по-друге, включення кредитором анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Отже, з метою правильного вирішення даної справи підлягають встановленню та дослідженню обставини справи щодо наявності у позивача обов'язку подання річної декларації та, відповідно, щодо відображення у ній доходів на підставі абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Проте, з метою встановлення наявності у позивача обов'язку щодо декларування та сплати податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у випадку, передбаченому абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, судам попередніх інстанцій не встановлено та не досліджено фактичні обставини щодо нарахування кредитором (банком) позивачу пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №354411/2263/0018-8 від 13.02.2008, належного повідомлення кредитором позивача (як боржника) про анулювання боргу, а також включення кредитором (банком) анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Як вбачається з матеріалів справи, вищенаведені обставини судами попередніх інстанцій не встановлені та не досліджені.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову прийняті з порушенням вимог, встановлених ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.07.2014 підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

А в іншій частині - оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін на підставі ст.224 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області задовольнити частково.

2. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 у даній справі в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.07.2014 скасувати та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В іншій частині - постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний