Справа № 817/3473/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/3473/15

05 квітня 2016 року 10год. 15хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник не прибув,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини польова пошта НОМЕР_1
про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому просить:

-встановити, що з 09.03.2015 року визначається строк служби позивача, встановлений абзацом 2 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

-визнати дії командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 неправомірними щодо: відмови у направленні позивача для проходження лікування та обстеження у військові медичні установи; відмови у звільненні позивача з військової служби; відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення;

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 направити позивача у військові медичні установи з метою лікування, обстеження, проходження повторної військово-лікарської комісії та встановлення ступеня часткової втрати працездатності відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

-у зв`язку із закінченням 2015 року зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 надати позивачу щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення тривалістю встановленою статтею 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 клопотати про перевід позивача для подальшого проходження служби у Володимирецький районний військовий комісаріат Рівненської області за місцем постійного проживання або про звільнення позивача із військової служби за підставами: у зв`язку із закінченням строку контракту; у зв`язку із вислугою строку військової служби за контрактом; за станом здоров`я; за сімейними обставинами;

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 виплатити позивачу грошове забезпечення з часу, коли йому було зупинено його виплату та надалі виплачувати грошове забезпечення до часу виключення його зі списків частини в повному обсязі зі щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразовими додатковими видами грошового забезпечення у відповідності до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що він з 19.03.2014 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, після чого добровільно 06.03.2015 року подав рапорт, яким висловив свою згоду на укладення контракту про проходження військової служби. Позивач вважає, що у зв`язку з цим, з 09.03.2015 року обраховується строк проходження ним військової служби за контрактом, який з урахуванням положень абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", повинен складати 6 місяців. Позивач вказує, що станом на даний час строк дії його контракту закінчився, крім того, в Україні вже не діє особливий період, тому вбачає необхідність у звільненні його зі служби з цих підстав. Позивач додатково пояснив, що під час безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції, ним було отримано ушкодження здоров`я, внаслідок яких він визнаний обмежено придатним до військової служби. У зв`язку з цим, та з огляду на сімейні обставини - наявність 4-ьох дітей, позивач також вважає, що може бути звільнений з військової служби. Позивач наголошує, що копії контракту він не отримував, на його численні рапорти та звернення про направлення на лікування, обстеження сімейних обставин і звільнення відповідач жодним чином не реагує. При цьому, на думку позивача, його неправомірно зняли з усіх видів забезпечення, замість звільнення з військової служби. Тому, просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду, що позивач безпідставно не виконав наказ командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про прибуття до постійного пункту дислокації і бойове розпорядження командира про прибуття до тимчасового пункту дислокації, у зв`язку з чим вважається таким, що самовільно залишив військову службу та був знятий з усіх видів забезпечення. Представник відповідача вказав, що до моменту зняття з усіх видів забезпечення, позивач з рапортами про його звільнення, направлення на лікування та обстеження сімейних обставин не звертався. Представник відповідача вважає, що визначені законодавством підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом та продовження виплати йому грошового забезпечення відсутні. Тому, просить у задоволенні позовним вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 є офіцером запасу згідно посвідчення офіцера НОМЕР_2 , виданого 03.04.2014 року (а.с. 16).

З 19.03.2014 року майор ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Наказом командуючого військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 02.02.2015 року №13 майор ОСОБА_1 призначений на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння першого окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.02.2015 року №13 майора ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу (а.с. 50).

З 14.06.2015 року майор ОСОБА_1 вибув на лікування у шпиталь міста Часів Яр, про що командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_1 прийнято наказ по стройовій частині від 15.06.2015 року №121 (а.с. 49).

У період з 16.06.2015 року по 21.06.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі північного регіону військової частини НОМЕР_3 , з якої переведений для подальшого лікування до військової частини НОМЕР_4 (а.с. 18).

У період з 22.06.2015 року по 10.07.2015 року, з 28.07.2015 року по 12.08.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Рівненському військовому госпіталі військової частини НОМЕР_4 (а.с. 19-21).

Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 прийнято постанову, оформлену свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, яку затверджено постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, про визнання майора ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби (а.с. 23).

У період з 25.08.2015 року по 10.09.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_5 (а.с. 22-20).

Поряд з цим, 05.08.2015 року, між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором, начальником служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини Військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на строк - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 89-91).

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.09.2015 року №193 майора ОСОБА_1 зобов`язано повернутися з військового шпиталю військової частини НОМЕР_5 у пункт постійної дислокації у м. Володимир-Волинський (а.с. 48).

На підставі бойового розпорядження командира окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2015 року начальника служби ракетно-артилерійського озброєння майора ОСОБА_1 зобов`язано прибути в тимчасовий пункт дислокації у триденний строк (а.с. 74).

З розпорядженням ОСОБА_1 ознайомився 28.10.2015 року.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.11.2015 року №234 майора ОСОБА_1 , не прибувшого у місце дислокації, з 05.11.2015 року знято з усіх видів забезпечення (а.с. 47).

12.11.2015 року майор ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я військового прокурора Луцького гарнізону (зареєстрований вх. №435вх-15 13.11.2015 року), в якому повідомив про відмову командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 у направленні його на лікування і звільненні з військової служби за сімейними обставинами (а.с. 54).

Листом від 16.11.2015 року №5893 Військовою прокуратурою Луцького гарнізону вказане звернення майора ОСОБА_1 перенаправлено для розгляду до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 29).

Листом від 23.11.2015 року №715 Військова частина польова пошта НОМЕР_1 повідомила Військову прокуратуру Луцького гарнізону, що майор ОСОБА_1 направлявся для проходження військово-лікарської експертизи до військового шпиталю Військової частини НОМЕР_4 , за наслідками якої був визнаний обмежено придатним до військової служби, а також про те, що для його звільнення за сімейними обставинами необхідним є проведення обстеження військовим комісаром за місцем проживання сім`ї.

10.12.2015 року майор ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований за вх. №7192 10.12.2015 року), в якому просив провести обстеження сімейних обставин за місцем проживання його сім`ї (а.с. 55)

Згідно резолюції тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , проставленої на вказаному рапорті, останній повинен розглядатися за розпорядженням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 за наявності запиту командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , які на даний час не надходили (а.с. 55).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 65 Конституції України гарантує, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), призов військовозобов`язаних на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з абз. 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 8 статті 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII передбачено, що відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію і про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 оголошено часткову мобілізацію (пункт 1), яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 3) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 8).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII, який набрав чинності 18.03.2014 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 18.03.2014 року по 01.05.2014 року.

Пунктом 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015 вирішено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303.

В свою чергу, підпунктом "а" пункту 3 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України - після прийняття рішення про демобілізацію.

Відтак, у строки визначені Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015, а саме з 18 березня по 1 травня 2015 року, позивач підлягав звільненню в запас (демобілізацію), як військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пп. 3 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Відомості щодо прийняття уповноваженою особою наказу про звільнення позивача з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період відсутні.

Попри те, що позивач зазначає, що 06.03.2015 року ним подано рапорт на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.11.2015 року про свою згоду на заключення контракту про проходження військової служби та вважає, що з 09.03.2015 року розпочався 6-місячний строк проходження ним служби, встановлений абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", таке твердження є хибним.

Судом досліджено, що відповідний контракт з Міністерством оборони України, позивачем було фактично укладено 05.08.2015 року, а не 06.03.2015 року.

Частиною 2 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII передбачено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:

для осіб рядового складу - 3 роки;

для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років;

для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу;

для осіб офіцерського складу:

для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років;

для інших громадян - від 1 до 5 років.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, з позивачем було правомірно укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 05.08.2015 року на строк - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо уточнення строків військової служби за контрактом" від 06.10.2015 року №711-VIII, який набрав чинності 25.10.2015 року, частину 3 статті 23 даного Закону доповнено абзацом 2, яким передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

З огляду на те, що контракт про проходження військової служби з позивачем укладено до набрання чинності вказаною нормою, остання не повинна застосовуватись під час визначення строку, на який його укладено.

Тому, позовні вимоги про встановлення що з 09.03.2015 року визначається строк служби ОСОБА_1 , встановлений абз. 2 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", до задоволення не підлягають.

Відповідно до п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Абзацом 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII передбачено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відтак, особливий період починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Абзацом 6 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII визначено, що демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, продовження дії контракту про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, як встановлено частиною 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пов`язується не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Отже, з огляду на викладене, закінчення проведення мобілізації не є самостійною підставою для закінчення особливого періоду, стан якого на даний час не припинявся.

При цьому, в силу вимог Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015, демобілізації підлягали лише військовослужбовці, які були призвані на військову службу саме під час мобілізації на особливий період.

Крім того, станом на час розгляду і вирішення даної адміністративної справи у суді жодних рішень про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом, Президентом України, у передбаченому законодавством порядку, не приймалося.

Тому, підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог п. "а" ч. 6 ст. 26 цього Закону, відсутні.

За змістом підпункту "ж" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Оскільки контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 05.08.2015 року з позивачем укладався без урахування положень абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, визначені пп. "ж" п. 1 ч. 8 ст. 26 даного Закону також не мають місця.

Відповідно до п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Згідно з п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Відтак, звільнення військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом, за станом здоров`я під час особливого періоду можливе лише у випадку визнання його непридатним до військової служби.

Військовослужбовці, визнані військово-лікарськими комісіями обмежено придатними до військової служби в особливий період продовжують проходити військову службу.

Підпунктом 22.4 пункту 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, передбачено, що свідоцтво про хворобу в мирний час складається на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби. У всіх інших випадках у мирний час постанова військово-лікарської комісії оформляється довідкою.

Підпунктом "а" підпункту 22.6 пункту 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, визначено, що свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова військово-лікарської комісії затвердженню у мирний час на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, учнів військових ліцеїв - військово-лікарською комісією регіону.

З матеріалів справи вбачається, що постанова військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 , якою майора ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, що затверджене постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, тобто, у відповідності до вимог даного Положення.

Крім того, за змістом вказаної постанови, позивача визнано обмежено придатним до військової служби на підставі статей 64б, 23в, 39в графи ІІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

В силу вимог Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, який є додатком №1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, на підставі названих статей військовослужбовці визнаються: 23в графи ІІІ (хвороби периферичної нервової системи G50-G75 (ураження черепних нервів, нервових корінців та сплетінь, полі-, мононейропатії, усі форми міастеній, міопатії, хвороби нервово-м`язового з`єднання та м`язів, M45 (дорсалгія, радикулопатія, цервікалгія, ішіас, люмбаго та інші) з незначними порушеннями функцій) - придатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально; 39в графи ІІІ (хвороби, що характеризуються підвищеним кров`яним тиском I10-I15 (гіпертонічна хвороба, вторинна гіпертензія) гіпертонічна хвороба І стадії) - придатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально; 64б графи ІІІ (хвороби хребта (дорсопатії) та їх наслідки М40-М54 (кіфоз і лордоз, сколіоз, остеохондроз хребта, спондилоліз, спондилолістез, ураження міжхребцевих дисків, інші дорсопатії) (за виключенням: анкілозуючий спондилоартрит М45 (включено до статті 60) з помірними порушеннями функцій) - непридатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально.

Постанова про обмежену придатність майора ОСОБА_1 до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, затверджена постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, у встановленому законодавством порядку не оскаржувалась і є чинною. При цьому, постанова "обмежено придатний до військової служби" чинна у мирний та у воєнний час.

Тому, підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні.

Відповідно до п. "д" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 5 пп. "ґ" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини через такі сімейні обставини або інші поважні причини - наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413, передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей.

Пунктом 213 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, визначено, що у разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного військового комісаріату за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану. Районний військовий комісар, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду обласному військовому комісару. Обласний військовий комісар зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець. У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами обласний військовий комісар надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Отже, звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, за сімейними обставини можливе лише у разі наявності у нього трьох і більше дітей до 18 років та за умови подання ним відповідного рапорту про звільнення, в якому зазначаються відповідні причини.

Судом досліджено, що ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , 25.04.2010 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , 08.06.2014 року (а.с. 26-28).

Відомості щодо подання позивачем рапорту про звільнення за сімейними обставинами, до моменту зняття з усіх видів забезпечення на підставі наказу від 05.11.2015 року №234, на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 відсутні.

З рапортом про проведення обстеження сімейних обставин за місцем проживання сім`ї позивач звернувся на ім`я Володимирецького районного військового комісаріату лише 10.12.2015 року, тобто вже після його зняття з усіх видів забезпечення.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №551-XIV встановлено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

За змістом пункту 2.9 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, що затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 року за №611/25388, виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: осіб, які самовільно залишили військові частини або місце служби, та тих, що не з`явилися в строк без поважних причин на службу при призначенні, переміщенні, з відрядження, відпустки, навчання або закладів охорони здоров`я тривалістю понад три доби, - тільки після з`ясування причин залишення ними (неповернення) військової частини та порушення кримінальної справи, але не раніше ніж через три місяці після закінчення встановленого строку відрядження, відпустки, лікування, навчання або самовільного залишення військової частини. Протягом цього часу вони вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі (абзац 12). Військовослужбовці строкової військової служби, які самовільно залишили військові частини, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення (абзац 13). Підставою для виключення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, зі списків особового складу наказами по стройовій частині є повідомлення органів досудового розслідування, прокуратури, суду (абзац 14). Персональний облік військовослужбовців строкової військової служби, які самовільно залишили військові частини та виключені зі списків особового складу частини, ведеться в районному (об`єднаному, міському) комісаріаті на основі витягу з наказу командира військової частини та облікових документів (абзац 15).

Оскільки позивач, на виконання бойового розпорядження командира окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2015 року не прибув у тимчасовий пункт дислокації, його правомірно знято з усіх видів забезпечення.

Попри те, що станом на час розгляду і вирішення даної адміністративної справи позивач зі списків особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 виключений не був, відомості щодо подання ним рапортів на ім`я командування про звільнення за сімейними обставинами, відсутні.

Поданий позивачем 24.11.2015 року рапорт на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (зареєстрований 26.11.2015 року за вх. №1921) до уваги не береться, оскільки стосується надання відпустки за сімейними обставинами та був поданий після зняття позивача з усіх видів забезпечення (а.с. 43, 46).

Тому, підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "д" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні.

У зв`язку з тим, що на основі досліджених судом доказів, факти відмови відповідача у задоволенні будь-яких рапортів позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами не підтвердились, твердження про протиправність такої відмови є передчасними і необґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні позивача з військової служби, виплати йому грошового забезпечення і зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 клопотати про звільнення позивача із військової служби за підставами: у зв`язку із закінченням строку контракту; у зв`язку із вислугою строку військової служби за контрактом; за станом здоров`я; за сімейними обставинами та виплатити позивачу грошове забезпечення з часу, коли йому було зупинено його виплату та надалі виплачувати грошове забезпечення до часу виключення його зі списків частини в повному обсязі зі щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразовими додатковими видами грошового забезпечення у відповідності до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

В силу вимог частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4); встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (пункт 5); отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (пункт 7).

Підпунктом "б" пункту 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Пунктом 6.10 цього Положення встановлено, що медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Водночас, будь-які відомості щодо подання позивачем рапортів на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про направлення його на лікування, в тому числі, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, відсутні.

У зв`язку з тим, що на основі досліджених судом доказів, факти відмови відповідача у задоволенні будь-яких рапортів позивача про направлення його на лікування, обстеження та/або проходження повторної військово-лікарської експертизи не підтвердились, твердження про протиправність такої відмови є передчасними і необґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у направленні позивача на лікування та обстеження у військові медичні установи і зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 направити позивача у військові медичні установи з метою лікування, обстеження, проходження повторної військово-лікарської комісії та встановлення ступеня часткової втрати працездатності відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

За змістом частини 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Згідно довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08.02.2016 року №158, позивач з рапортами про надання йому щорічної основної відпустки протягом 2015 року на ім`я командування не звертався (а.с. 46).

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 надати позивачу щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення тривалістю встановленою статтею 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до задоволення не підлягають.

Так само, у зв`язку з тим, що на основі досліджених судом доказів, факти подання позивачем будь-яких рапортів щодо переведення для подальшого проходження служби до Володимирецького районного військового комісаріату Рівненської області та відмови у задоволенні таких рапортів не підтвердились, позовні вимоги про зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 клопотати про перевід позивача для подальшого проходження служби у Володимирецький районний військовий комісаріат Рівненської області за місцем постійного проживання до задоволення не підлягають.

За наведених обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позивачу - ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.