Справа № 816/4728/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р.Справа № 816/4728/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 816/4728/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, публічне акціонерне товариство "Кременчуцький міськмолокозавод", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 25.11.2015 року № /599 та № /598.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 816/4728/15 адміністративний позов задоволено. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 25.11.2015 року № /598, № /599.

Відповідач, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, та зазначає, що надані до перевірки позивачем первині документи, отримані від МПП "Будматкомплект", оформлені з порушенням норм чинного законодавства, крім того зазначає, що у МПП "Будматкомплект" відсутні основні фонди, трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається здійснення операцій з надання податкової вигоди контрагентам з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а тому вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 816/4728/15 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав заперечення на апеляційну скаргу, в якій просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, а також просив суд розгляд справи провести без участі його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 21.10.2015 року по 03.11.2015 року Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Кременчуцький місьмолокозавод" з питань взаємовідносин, в тому числі, МПП "Будматкомплект" за січень-квітень 2015 року за січень-квітень 2015 року та правомірність відображення їх в податковій звітності, про що було складено акт №255/16-03-22-05-12/00446782 від 10 листопада 2015 року (т.1, а.с. 13-57).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог п.п. 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, п.п. 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем 25 листопада 2015 року були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /598, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 57542 грн. 55 коп., в тому числі основний платіж 38361,70 грн., штрафні (фінансові) санкції 19180,85 грн. та № /599, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 31701,04 грн. (т. 1, а. с. 58, 60).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з МПП "Будматкомплект" мали реальний характер, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, в зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

В перевіряємому періоді позивач мав господарські операції із МПП "Будматкомплект".

З матеріалів справи встановлено, що між позивачем (покупець) та малим приватним підприємством "Будматкомплект" (постачальник) укладені договори поставки № 000013250 від 10.09.2014 р., № 000017112 від 01.04.2015 р., відповідно до умов яких постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно умов цього договору. Згідно пункт 3.1 даного Договору поставки товару покупцю здійснюється на склад покупця за адресою м. Кременчук, вул. 40 років Жовтня, 14/69 (т.1, а.с. 62-66, 72-76).

Реальність господарської операції між позивачем та МПП "Будматкомплект" підтверджують наявні в матеріалах справи документи: видаткові накладні (т. 1, а. с. 115-213), податкові накладні (т. 1, а. с. 79-113), прибуткові накладні (т.2 а.с. 67-99).

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводилися в безготівковій формі, про що в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень (т. 1, а. с. 214-239, т. 2 а. с. 21-27).

МПП "Будматкомплект" здійснило доставку товарів, на підтвердження чого позивачем надано копії товарно-транспортних накладних (т. 1, а. с. 116-213).

Придбаний товар було використано позивачем у власній господарській діяльності, на підтвердження чого надав прибуткові накладні (т. 2, а. с. 67-99), накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, накладні-вимоги на списання матеріалів (т. 2, а. с. 100-150).

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені документи складені у відповідності до п.п.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а інформація, яку вони містять, відображена в регістрах бухгалтерського обліку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, мають всі обов'язкові реквізити, та згідно п. 201.6 ст. 201 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та врахована при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентом МПП "Будматкомплект" належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи, документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Таким чином колегія суддів вважає, що наявність належним чином оформленої податкової накладної та первинних бухгалтерських документів надає позивачу право на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді.

Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги, що в наданих до перевірки первинних документах, отриманих від МПП "Будкомплект", встановлено порушення чинного законодавства, а саме в товарно-транспортних накладних відсутні повні дані щодо пункту навантаження та пункту розвантаження товару, замість цього у даних графах зазначено лише м. Кременчук, а тому не можливо встановити фактичне переміщення товару з м. Кременчук до м. Кременчук, також відсутні реквізити осіб, відповідальних за отримання товару.

З матеріалів справи встановлено, що в товарно-транспортних накладних в графі "Вантажовідправник" зазначено МПП "Будматкомплект", вул. Бутиріна, 50, кв. 11, м. Кременчук, в графі "Вантажоодержувач" зазначено ПАТ "Кременчуцький міськомолокозавод", вул. 40 років Жовтня, 14/69, м. Кременчук, в графах "пункт навантаження" та "пункт розвантаження" зазначено м. Кременчук. Крім того, в матеріалах справи містяться копія витягу з журналу довіреностей на підтвердження видачі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від МПП "Будматкомплект" (т. 2, а. с. 50-66). Крім того, відповідно до п. 1.1 Договорів поставки № 000013250 від 10.09.2014 р., № 000017112 від 01.04.2015 р., укладених між позивачем (покупець) та МПП "Будматкомплект" (постачальник), постачальник зобов'язується передати (поставити), а покупець прийняти та оплатити товар згідно умов цього Договору, а тому обов'язок завантаження та транспортування товару лежить на постачальнику, а від так у позивача був відсутній обов'язок по складанню товарно-транспортних накладних.

Колегія суддів зазначає, що фактично висновки перевірки ґрунтується на підставі отриманої податковій інформації від 28.09.2015 р. № 1229/7/16-03-22-02, від 20.10.2015 р. № 1610/7/16-03-22-02 стосовно МПП "Будматкомплект" за звітний період декларування податку на додану вартість за січень - квітень 2015 року, де зазначено, що у МПП "Будматкомплект" відсутні основні фонди, трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності.

Такий довід колегія суддів не приймає, оскільки законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливі порушення законодавства іншими юридичними особами, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Колегія суддів також зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача - МПП "Будматкомплект", не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати податку на додану вартість до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі відсутність основних фондів, трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно податку на додану вартість та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування податку на додану вартість, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми податку на додану вартість, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з податку на додану вартість у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем було підтверджено правомірність віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбання товару у контрагента, наданими до перевірки належно оформленими документами, зібрані по справі докази підтверджують виконання зобов'язань між сторонами господарських операцій, відповідність господарських операцій видам діяльності позивача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції правомірно скасував податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015 року № /599 та № /598.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 р. по справі № 816/4728/15 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України "Про судовий збір", в редакції після 1 вересня 2015 року податковий орган не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою суду від 25.03.2016 року заявнику апеляційної скарги було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 1472,52 грн. до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь особи, що подала апеляційну скаргу суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1472,52 грн. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 816/4728/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (39617, м. Кременчук, вул. Троїцька, 76, ) судовий збір у розмірі 1472 грн. 52 коп. (одна тисяча чотириста сімдесят дві гривні 52 копійки) до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2016 р.