Справа № 2-а-2201/11
Суддя: Панова Т. Л.
Дата ухвалення: 2011-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2201/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2011 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій незаконними і зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дружківського управління праці та соціального захисту населення, в якій вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Згідно висновку МСЕК 06 грудня 2010року йому була встановлена 2-га група інвалідності, яка повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи. До цього йому була встановлена 3-тя група інвалідності. Він набув право на одержання щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплат. Незважаючи на вимоги Закону, фактично відповідач не виплачує йому щорічну компенсацію, в результаті чого за період з 2008 по 2010 рік недоплата складає 11 292 грн. Просить суд визнати дії відповідача незаконними та стягнути недоотриману суму на оздоровлення за період з 2008 по 2010 рік у розмірі 11 292 грн.

У звязку з встановленням йому вищої групи інвалідності він набув право на одержання різниці в одноразовій компенсації на оздоровлення у розмірі пятнадцяти мінімальних заробітних плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідач нарахував йому різницю у компенсації в значно меншому розмірі у сумі 94 грн. 80 коп. Просить суд визнати дії відповідача щодо відмови в виплаті йому одноразової компенсації незаконними та стягнути на його користь недоотриману суму одноразової компенсації на оздоровлення як інваліду 2 групи у розмірі 14 115грн.

Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту йому був наданий статус ветерана війни (3-тя група інвалідності). Цим Законом йому передбачена щорічна грошова допомога у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, яка повинна бути виплачена до 5 травня кожного року. Фактично відповідач сплатив за 2010 рік 420 грн. Вважає, що відповідач недоплатив йому щорічну допомогу як інваліду війни за 2010 рік у сумі 4522грн.

Таким чином, він вважає дії відповідача незаконними, так як при нарахуванні щорічної грошової допомоги як інваліду війни відповідач користувався не спеціальним Законом, а Законами України „Про державний бюджет на відповідний рік, і тому ці виплати були нараховані в набагато меншому розмірі аніж це передбачено законодавством.

Просить суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради на його користь недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду війни за 2010 р у розмірі 4522 грн.00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вирішив розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання дій неправомірними щодо відмови в перерахунку та виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2010рік і разової компенсації, як інваліду 2 групи та стягнення допомоги на оздоровлення за 2010рік та разової компенсації, як інваліду 2групи, частково з наступних підстав.

Ухвалою суду від 24 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2008, 2009 рік, разової грошової допомоги як інваліду війни за 2010рік були залишенні без розгляду.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2010 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії А № 088482 (а.с.14).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув статусу інваліда війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії Є № 043793 від 03. 12. 2010 року (а.с.15).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам третьої групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми виплат.

Встановлений у 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати на 2005-2007 роки, а не постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року № 836 та постанова Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Пункту 28 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був викладений в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Згідно рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року ці зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнанні неконституційними. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Відповідно до ст.53 Закону України „Про державний бюджет України на 2010 рік, розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2010 року складала 869 грн., з 1 квітня 2010 року 884 грн., з 1 липня 2010 року 888 грн., з 1 жовтня 2010 року 907 грн., з 1 грудня 2010 року 922 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про державний бюджет України на 2011рік", розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2011року складає - 941грн, з 1 квітня - 960грн.

Згідно листа начальника Дружківського управління праці та соціального захисту населення від 14.12.2010 року допомога позивачу на оздоровлення за 2010 рік буде нарахована в 2011році. (а.с.5).

Судом встановлено, що на день розгляду справи допомога на оздоровлення позивачу не виплачена.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент розгляду справи, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню:

- за 2010 рік в сумі 3764 грн. (941х4)

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої різниці в компенсаціях, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач до 03 грудня 2010 року мав третю групу інвалідності, повязаною з виконанням обовязків військовослужбовця по ЛНА на ЧАЕС.

Згідно довідки МСЕК позивачу ОСОБА_1 замість третьої групи інвалідності була встановлена друга група інвалідності з 03.12.2010 року безстроково. Інвалідність повязана з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15,17-18).

Судом встановлено, що 16 грудня 2010року відповідач сплатив позивачу різницю між компенсацією за 2-гу та 3-тю групи інвалідності в сумі 94,80грн

Абзацом 4 частини 1 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується одноразова компенсація у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Абзацом 3 частини 1 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 3 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради повинно виплатити позивачу різницю у компенсації за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 15 мінімальних заробітних плат виходячи із суми мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення позивачу вищої групи інвалідності.

Враховуючи, що на момент встановлення позивачу інвалідності 03.12.2010 року мінімальна заробітна плата складала 922грн., сума різниці у компенсації з урахуванням фактично виплаченої суми, складає:

922 х 15 94,8 = 13 735 грн. 20 коп.

Суд вважає, що позивач неправильно розрахував розмір компенсації в сумі 14 115грн, оскільки застосував мінімальну заробітну плату на 01.01.2011року, а не як то передбачено ст. 48 вищевказаного закону, суми мінімальної заробітної плати, яка складала на момент встановлення йому 2 групи інвалідності. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України судові витрати відносяться за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від їх сплати.

На підставі викладеного, та керуючись Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року ст.ст. 6-12, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій незаконними і стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2010 рік і разової компенсації як інваліду 2-гої групи задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік і разової компенсації, як інваліду 2групи незаконними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду 2 групи відповідно до частини 4 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2010 рік у сумі 3 764(три тисячі сімсот шістдесят чотири) гривень 00 коп.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму різниці у компенсації за шкоду заподіяну здоровю як інваліду 2 групи відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у сумі 13 735 (тринадцять тисяч сімсот тридцять пять) гривень 20 коп.

В решті позову відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи Донецьким апеляційним адміністративним судом.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 березня 2011року.

Суддя: Т. Л. Панова