Справа № 2-а-5821/11
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5821/11
Провадження № 2-а/1015/4003/11
ПОСТАНОВА

іменем України

21.10.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Тичковській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Київ адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та недійсним рішення щодо обчислення пенсії, поновлення права на отримання пенсії в повному обсязі та повернення невиплаченої суми пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та недійсним рішення щодо обчислення пенсії, поновлення права на отримання пенсії в повному обсязі та повернення невиплаченої суми пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у грудні 2010 року він був звільнений з військової служби на пенсію. Відповідачем у березні 2011 року йому було призначено пенсію за вислугу років у розмірі 65 % відповідних сум грошового забезпечення згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі по тексту постанови Закон № 2262). 05 березня 2011 року позивач отримав через відділення Ощадбанку пенсію більше ніж за три місяці, а точніше з 30 грудня 2010 року, але її розмір був меншим, ніж це встановлено законодавством. Позивач звернувся до відповідача для встановлення правильності нарахування пенсії, проте останній надав відповідь, що при нарахуванні пенсії керувався Постановою КМУ № 393 від 17 липня 1992 року.

Враховуючи викладене та посилаючись на норми закону, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років в неповному обсязі; визнати недійсним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення та нарахування йому пенсії за вислугу років в частині обчислення розміру призначеної йому пенсії; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок нарахованої йому пенсії відповідно вимог частини 3 статті 43 Закону № 2262; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області нарахувати та виплатити йому в повному обсязі недоотриману частину основного розміру пенсії за вислугу років, що передбачено ст. 51 Закону № 2262, починаючи з 01 січня 2011 року по даний час.

Позивач в судове засідання зявився, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач направив у засідання свого представника, який позов не визнав, просив залишити його без розгляду. Мотивував це тим, що згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а станом на розгляд справи діє редакція ст. 43 Закону № 2262 від 01 жовтня 2011 року, яка визначає, що пенсія військовослужбовцям обчислюється у порядку встановленому КМУ. При обчисленні пенсії позивачу відповідач керувався саме Постановою КМУ № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і начальницького складу ОВС та членам їх сімей». Також наголошував на тому, що позивач пропустив встановлений ч. 4 та 5 ст. 99 КАС України строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звільнився з військової служби 30 грудня 2010 року. Грошове забезпечення за останньою штатною посадою складає 5 205 грн. 70 коп. згідно зі ст. 43 діючого на час звільнення редакції Закону № 2262.

Відповідач у відповідності до ст. 13 Закону № 2262 повинен був нарахувати позивачу пенсію в розмірі 65% (за вислугу 25 років) від розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (доплати, надбавки, підвищення) та премії, тобто розмір пенсії позивача повинен був складати 5 205,70 грн. х 65 % = 3 383,71 грн. Але, незважаючи на це, відповідач здійснив нарахування позивачу відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року у розмірі 3002,89 грн.

Пунктом 19 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04 квітня 2006 року № 3591-ІV, прийнятого після прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», були внесені зміни в ст. 43 Закону № 2262, а точніше, встановлено, що «Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право за цим Законом та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством».

Законом України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у ст. 43 Закону № 2262 в частині третій слова «за останньою штатною посадою перед звільненням» виключено та доповнено словами «та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року зміну ч. 3 ст. 43 зазначеного Закону визнано неконституційною.

Тобто, ст. 43 Закону № 2262 не зазначено ніяких додаткових умов і обмежень порядку нарахування пенсії. Зазначений закон є нормою прямої дії, тому обмеження прав позивача, визначених ст. 43 цього Закону нормами іншого законодавчого акту, всупереч вимогам ст. 22 Конституції України є неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А отже, відповідач повинен був здійснити розрахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст. 43 Закону № 2262 в редакції від 04 квітня 2006 року.

Також, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги положення частини 2 статті 71 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ч. 2 ст. 5 КАС України, так як дана норма стосується застосування саме процесуального права, але не матеріального, яким у даному випадку є Закон № 2262.

Також неможливо використати доводи відповідача щодо пропуску позивачем встановленого ч. 4 та 5 ст. 99 КАС України строку для звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення позову без розгляду, оскільки у даному випадку необхідно керуватися ч. 2 ст. 99 КАС України, якою для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач дізнався про порушення свого права 05 березня 2011 року, коли отримав пенсію у розмірі меншому, ніж це передбачено законодавством, позов було направлено до суду поштою 05 вересня 2011 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність його дій щодо нарахування пенсії позивачу.

А отже, з огляду на те, що Закон № 2262 має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою КМУ № 393, відповідач неправомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ч. 3 ст. 43 Закону № 2262, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є підставою для їх задоволення.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 13, 43, 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, ст.ст. 8-12, 69, 71, 72, 86, 99, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років в неповному обсязі.

Визнати недійсним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення та нарахування ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в частині обчислення розміру призначеної мені пенсії.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок нарахованої пенсії ОСОБА_1 відповідно вимог частини 3 статті 43 Закону України № 2262.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області нарахувати та виплатити в повному обсязі ОСОБА_1 недоотриману частину основного розміру пенсії за вислугу років, що передбачено ст. 51 Закону № 2262, починаючи з 01 січня 2011 року по 21 жовтня 2011 року.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київській області.

Суддя А.Я.Волчко