Справа № 373/374/16-а
Суддя: Свояк Д. В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/374/16-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

квітня 2016 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області, треті особи: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, військова частина польова пошта НОМЕР_1 (Будинкоуправління № 7) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач подала позов, у якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію постійного місця проживання позивача за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач правомірно проживає у вищезгаданій квартирі оскільки повернулась на жилу площу для проживання за згодою членів сім`ї квартироутримувача та постійного проживання із ним й ведення спільного господарства, несе солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями щодо утримання цієї квартири.

Так, позивач вказує, що із самого народження до часу подання позову постійно проживала та проживає у вказаній квартирі, яка була та є її постійним місцем проживання. Відмітки ж про реєстрацію постійного місця проживання позивача за іншими адресами були поставлені в зв`язку із сімейними та іншими обставинами. Позивач певні періоди часу не проживала у цій квартирі, але поверталась на жилу площу за згодою членів сім`ї, що свідчить про те, що ця квартира була переважним місцем проживання.

Вселилась позивач у квартиру як донька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким була надана ця квартира у постійне користування. Навіть після створення нової сім`ї (укладення шлюбу, народження 3 дітей) вона мешкала у цій квартирі з батьками.

Переїзд позивача в іншу місцевість разом із дітьми через переїзд чоловіка для проходження військової служби також не вплинув на те, що квартира залишилась постійним місце проживання позивача.

Право на зайняття зазначеної квартири позивач також обґрунтовує ордером № 1634 та талоном до нього, де зазначено й данні позивача.

19.04.2013 позивач разом із сім`єю виїхала на місце служби чоловіка до АР Крим.

У квітні 2014 року позивач разом з родиною повернулась до с.Дівички у вищевказану квартиру, де жила її мати ОСОБА_2 , з якою позивач вела спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

У червні 2014 року позивач звернулась до відповідача про реєстрацію її постійного місця проживання за адресою вищевказаної квартири, але було відмовлено у цій реєстрації.

Питання права позивача на проживання у вищезгаданій квартирі було предметом судового розгляду у справі № 373/2151/15-ц за її позовом. Однак у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач вказує, що ні вона, ні члени її родини не мають приватизованого житла, а її родині було надано житло для тимчасового проживання.

Надаючи пояснення по суті справи позивач зазначила, що 23.04.2014 звернулась до Київського КЕУ із заявою про реєстрацію її місця проживання у зазначеній вище квартирі. 10.06.2014 позивачу було надано можливість зареєструвати своє місце проживання за зазначеною адресою, але 11.06.2014 їй відмовили.

11.06.2014 позивач звернулась (на особистому прийомі) до заступника керівника відповідача, але їй було вказано про відмову у реєстрації через наявність у неї тимчасового житла, де вона зареєстрована. Також позивач зверталась із цього питання до Київського КЕУ та заступника Міністра оборони України, але отримала відмови. Разом із сім`єю (чоловік та 3 дитини) позивач не проживала через сімейні обставини. У гуртожитку по АДРЕСА_2 позивач не проживала. Отримала тимчасове житло по АДРЕСА_3 .

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надав довідку військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.03.2016 № 97, яка підтверджує те, що квартира АДРЕСА_4 (військове містечко) належить Міністерству оборони України та перебуває на балансі Київського КЕУ, яке надає дозвіл на реєстрацію жителів у військовому містечку. У зазначеній квартирі більше 6 місяців ніхто не зареєстрований. Письмових заперечень представник відповідача не подав, у судові засідання при судовому розгляді не з`явився, про час та місце проведення цих засідань був повідомлений належним чином.

Представник військової частини польова пошта НОМЕР_1 (Будинкоуправління № 7) про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився.

Представник Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України заперечила щодо задоволення позову.

В обґрунтування цих заперечень зазначено, що Київське КЕУ є балансоутримувачем зазначеної квартири, яке є військовим майном. Київське КЕУ не приймало жодних рішень про надання права користування цієї квартирою позивачу та членам її сім`ї.

При цьому, Переяслав-Хмельницькою міською радою сім`ї позивача як тимчасово переміщеним особам було надано тимчасове житло трикімнатна квартира житловою площею 44,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 (ордер №150 від 29.05.2014). Листування ККЕУ та Міністерства оборони України з позивачем відбувалось саме за цією адресою.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.09.2015 (справа № 373/2151/15-ц) відмовлено позивачу у визнанні права користування жилим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитана як свідок за клопотанням представника позивача у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила, що 30.03.2014 переїхала з АР Крим до своєї матері у с.Дівички за її згоди. Влаштувалась 01.04.2014 на роботу соціальним працівником у Переяслав-Хмельницькому центрі професійно-технічної освіти. У квартирі АДРЕСА_4 проживала вона, троє її дітей та мати. При цьому позивач брала участь в утримання квартири. На даний час ніхто їй не перешкоджає у користуванні цією квартирою. 08.04.2014 її було знято з реєстрації за попереднім місцем реєстрації ( АДРЕСА_5 ) та зареєстровано у кімнаті гуртожитку ЦПТО, зважаючи на те, що вона працювала у цьому центрі. Позивач для цього лише написала заяву на реєстрацію її місця проживання, все інше зробила начальник гуртожитку. Місце проживання у с.Дівички не реєструвала свідомо до смерті матері. До надання тимчасового житла перебувала на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Переяслав-Хмельницькій міській раді підставою для цього було те, що вона та члени її сім`ї є переселенцями та їм не було де жити.

У м. Сімферополь була зареєстрована у гуртожитку та перебувала на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, як член сім`ї чоловіка. За час перебування у м. Сімферополь мати позивача членом її сім`ї не була. З початком окупації АР Крим її чоловік виїхав до м. Одеса у зв`язку із передислокацією військового підрозділу, а потім вже переїхав у с.Дівички. Зняття з реєстрації у с.Дівички у 2013 році здійснила за порадою чоловіка. До цього вона як член сім`ї чоловіка, який проходив службу у військовій частині у с.Дівички, перебувала на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Кімнатою у гуртожитку ЦПТО позивач не користувалась, хоча реєстрували там її саму та її дітей. З обліку по АДРЕСА_2 знялась 29.05.2014 у зв`язку із отриманням тимчасового житла по АДРЕСА_6 , яке надали для проживання їй та її трьом дітям й чоловіку. Однак, у цей час чоловік ще перебував у м. Одеса.

У квартирі АДРЕСА_4 зараз проживає сама без чоловіка та дітей, які живуть по АДРЕСА_7 . Проживання спричинено тим, що хоче зберегти цю квартиру, так як планує працювати у військовій частині.

Пояснюючи обставини, викладені у її заяві від 12.05.2015 командиру військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо перерахування оплати за користування квартирою, позивач зазначила, що внесла у неї неправдиві дані щодо того, що вона не проживала у квартирі АДРЕСА_4 з дітьми з 01.12.2014 по 12.05.2015. Там мало бути зазначено, що у цей час там не мешкали її чоловік та діти.

Стаття 64 ЖК УРСР передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Стаття 65 ЖК УРСР закріплює, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Стаття 132-2 ЖК УРСР встановлює, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово;

Стаття 6 цього Закону передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає, крім іншого, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Пункт 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421, деталізує цю норму та вказує, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Стаття 13 цього Закону встановлює, що вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на територіях військових об`єктів.

Стаття 14 цього Закону закріплює, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Пунктом 1.2 вищевказаного Порядку передбачено, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідки про звернення за захистом в Україні.

Пункт 1.3 цього Порядку встановлює, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів.

Аналіз вищевказаних приписів законодавства дає підстави для висновку, що для реєстрації постійного місця проживання особи є обов`язковою наявність правових підстав для користування житловим приміщенням, що підтверджується відповідними документами, або згода власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Досліджені в суді докази не вказують на те, що позивачем вищевказані приписи законодавства дотримані.

Належність квартири АДРЕСА_4 Міністерству оборони України як військового майна підтверджується на підставі Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.03.2016 № 97, поясненнями представника ККЕУ, а також показаннями позивача.

Вбачається, що позивач через 8 днів після приїзду з АР Крим до Переяслав-Хмельницького регіону отримала для проживання житло за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у її паспорті та показаннями позивача.

З питань оформлення свого постійного місця проживання у с.Дівички при цьому позивач не зверталась. Зазначена реєстрація місця проживання по АДРЕСА_2 стало підставою для взяття позивача на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

На підставі отримання 29.05.2014 позивачем та членами її сім`ї тимчасового житла по АДРЕСА_7 позивач змінила реєстрацію свого постійного місця проживання за цією адресою, яка є чинною й на даний час.

Докази згоди наймачів квартири АДРЕСА_4 на реєстрацію постійного місця проживання позивача за цієї адресою у суду відсутні.

Посилання позивача на ордер та талон до нього № 1634 від 12.11.1980 як підставу наявності у неї прав на проживання у квартирі АДРЕСА_4 , суд оцінює як безпідставне. Зокрема, наданий для огляду судові оригінал ордеру та наявна у справі його копія містять запис про надання цього житла ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_4 , 1942 р.н., та доньці ОСОБА_5 , 1972 р.н.

Фотокопія копії ордеру та талону до нього № 1634 від 12.11.1980, додана до позову, має елементи підроблення у частині відсутності двох верхніх рядків, які містять запис «копія» та назву документів: «ордер № 1634 від 12.11.1980» та «талон до ордеру № 1634 від 12.11.1980», що виявлено при дослідженні судом оригіналу цієї копії.

Крім того, зазначена копія не містить жодних підписів посадових осіб, які б її засвідчували, відтисків печаток відповідних органів тощо. Копія виконана на друкарській машинці російською мовою на шматку паперу розміром трохи меншим за А4, який не має ознак бланку. Крім того, запис у копії «донька, 1983 р.н., ОСОБА_6 » не узгоджується хронологічно із датою видачі ордеру, зазначеною у назві документу - 12.11.1980.

Таким чином суд визнає недопустимим доказом копію ордеру та талону до нього № 1634 від 12.11.1980, виконану машинописним текстом.

Доказів постійного проживання позивача із матір`ю ОСОБА_2 , які можуть бути прийняті судом зважаючи на приписи ч.4 ст.70 КАС України, суду не надано.

Надані акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.06.2015 № 887, акт депутата Дівичківської сільської ради ОСОБА_7 та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 05.06.2015, а також довідка виконкому Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.2014 № 278, не є засобами доказування постійного проживання, оскільки зазначений факт має юридичне значення та підлягає встановленню в іншому порядку.

Водночас, оцінюючи надані учасниками докази у сукупності, суд доходить висновку, що позивач не має правових підстав користуватись квартирою АДРЕСА_4 оскільки не є власником цієї квартири, у встановленому законодавством порядку таке право власником цього житла позивачу не надавалось.

Факт сплати позивачем коштів за комунальні послуги у цій квартирі суд оцінює як правовідносини отримання комунальних послуг, а не як доказ правомірності користування цією квартирою.

Довідка вартості квартири, висновок про її технічний стан, а також технічний паспорт на неї, виготовлені ТОВ «Едванс-Інформ», суд оцінює як неналежні докази, оскільки вони підтверджують обставини вартості квартири, її технічного стану та розташування, а не права позивач на її використання.

Обставини спорідненості між позивачем та ОСОБА_2 учасниками не оспорювались.

Крім того, факт відсутності права користування квартирою АДРЕСА_4 підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.09.2015 у справі № 373/2151/15-ц.

Оцінюючи лист ККЕУ від 10.06.2014 № 303/25/6-616 суд враховує пояснення представника ККЕУ, яка вказала, що він був виготовлений без врахування всіх обставин наявності прав позивача на користування зазначеною квартирою, а також показання позивача, відповідно до яких цей лист було змінено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у реєстрації її постійного місця проживання у квартирі АДРЕСА_4 , зважаючи на відсутність законодавчо визначених підстав для такої реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 70, 76, 77, 79, 94, 122, 159, 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Київській області, треті особи: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, військова частина польова пошта НОМЕР_1 (Будинкоуправління № 7) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.В.Свояк