Справа № 813/5134/13-а
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року № 813/5134/13-а

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників: позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівської обласної громадської організації мисливців і рибалок «Солокія» до Львівської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Мисливське господарство «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України, Карівська сільська раді Сокальського району Львівської області, Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, про скасування рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівська обласна громадська організація мисливців і рибалок «Солокія» (далі ЛОГОМІР «Солокія») 09.07.2013 року звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної ради (далі ЛОР), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, мисливське господарство «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України (далі МГ «Корчівське») з вимогою скасувати рішення ЛОР №748 від 16 травня 2013 року «Про внесення змін у рішення ЛОР №635 від 23 листопада 2012 року». В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідачем всупереч вимог статей 202,203,207,208,215,216 та 230 Цивільного кодексу України та за відсутності письмової згоди землевласників (землекористувачів).

До участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Карівську сільську раду Сокальського району Львівської області (далі Карівська сільрада) та Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ЛОГОМІР «Солокія», в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та у додаткових поясненнях. Зазначили, рішення №748 від 16 травня 2013 р. прийнято відповідачем з порушенням вимог статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» за відсутності подання Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства та на підставі сфальсифікованих документів. Фальсифікація документів полягає у тому, що у списках землевласників, які давали згоду на використання земель під мисливські угіддя МГ «Корчівське», є померлі особи. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав. Вважає рішення ЛОР №748 від 16 травня 2013 «Про внесення змін у рішення ЛОР №635 від 23 листопада 2012 року» законним і таким, що прийнято відповідно в межах та у спосіб, що передбачені статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» та статтею 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Зауважив, що надання в користування мисливських угідь терміном на 15 років МГ «Корчівське» відбулося на підставі рішення ЛОР від 23 листопада 2012 року № 635, строк на оскарження якого позивачами пропущений, у звязку з чим позов в цій частині залишено без розгляду. Оскаржуваним рішенням лише внесено зміни до рішення від 23 листопада 2012 року № 635 в частині уточнення площ та опису меж мисливських угідь. Статтею 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» не встановлено процедури прийняття такого роду рішень. Окрім цього, позивачі не зазначили жодних фактів про порушення їхніх прав оскаржуваним рішенням. Просив у позові відмовити.

Представники третьої особи МГ «Корчівське» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечили. Пояснили, що МГ «Корчвське» користується з 1957 року наданими мисливськими угіддями у Львівській області і має переважне право на продовження терміну користування цими угіддями. Заперечення з боку окремих землевласників, загальна площа земельних ділянок яких є незначною у порівнянні із площею мисливських угідь 20567,43 га, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, яке є законним. Не заперечують того, що за померлих землевласників розписувалися їхні спадкоємці, однак ствердили про відсутність будь-якого рішення, яким встановлено факт фальсифікації документів, які подавалися МГ «Корчвське» для прийняття ЛОР рішення про надання в користування мисливських угідь. Просили відмовити у задоволенні позову.

Карівська сільрада, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання на забезпечила, надіслала клопотання про те, що не заперечує проти позовних вимог ЛОГОМІР «Солокія» та просила розгляд справи здійснювати без представника сільради.

Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання на забезпечило, свого відношення до позову не висловило.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Львівською обласною радою на підставі подання Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства щодо надання в користування мисливських угідь, яке погоджене Львівською обласною державною адміністрацією та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, а також зважаючи на згоду місцевих рад, власників або користувачів земельних ділянок та погодження меж між користувачами мисливських угідь прийняте рішення від 23 листопада 2012 року № 635 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Мисливському господарству «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України».

Рішенням від 23 листопада 2012 року № 635 вирішено надати в користування мисливські угіддя терміном на 15 років Мисливському господарству «Корчівське» у межах, погоджених із власниками або користувачами земельних ділянок, та доручити Львівському обласному управлінню лісового та мисливського господарства в місячний термін з дня прийняття рішення сформувати опис меж наданих в користування мисливських угідь та подати на затвердження Львівській обласній раді (т.1, а.с.6).

Ухвалою суду від 03.03.2016 року позовну заяву в частині оскарження рішення ЛОР №635 від 23 листопада 2012 року «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області мисливському господарству «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України» залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2В, будучи присутніми в судовому засіданні 03.03.2016 року, ухвалу не оскаржили, відтак вона набрала законної сили.

З метою уточнення площ та опису меж мисливських угідь, які надаються в користування Мисливському господарству «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України, враховуючи висновки постійної комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації Львівської обласної ради, прийняте рішення Львівської обласної ради від 16 травня 2013 року № 748 «Про внесення змін у рішення 23 листопада 2012 року № 635 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Мисливському господарству «Корчівське» товариства військових мисливців і рибалок Західного регіону України».

Рішенням від 16 травня 2013 року № 748 пункт 1 Рішення від 23 листопада 2012 року № 635 викладено в новій редакції, відповідно до якої Мисливському господарству «Корчівське» надано в користування мисливські угіддя, терміном на 15 років, у межах, визначених згідно з додатком до цього рішення, а саме: від контрольно-пропускного пункту (КПП) «Рава-Руська» лінією інженерно-технічних споруд кордону України з Республікою Польщею до повороту кордону на північ в районі с. Заболоття, від лінії інженерно-технічних споруд кордону України з Республікою Польщею польовою дорогою до с. Заболоття, далі через м. Белз, с. Стаївка, с. Острівок, с. Домашів до с. Діброва, від с. Діброва лісовою дорогою до с. Волиця (виключаючи польові угіддя Волицької сільської ради), далі автомобільною дорогою через с. Гійче, с. Синьковичі (виключаючи квартали № 8-21 Рава-Руського лісництва ДП «Рава-Руський лісгосп») до м. Рава-Руська, далі автомобільною дорогою до КПП «Рава-Руська» загальною площею 20567,43 га (т.1, а.с.7).

Вказане рішення відповідачем приймалося на підставі звернення начальника Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 31.01.2013 року №153/03 на виконання пункту 2 Рішення від 23 листопада 2012 року № 635 та за наслідками розгляду документів, надісланих ЛОГОМІР «Солокія» (т.1, а.с.162-169), а також на підставі рішення комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації ЛОР від 07 березня 2013 року про внесення змін в Рішення ЛОР від 23 листопада 2012 року № 635 та затвердити площу і межі цього мисливського господарства (т.1, а.с.173).

Як вказано у зверненні начальника Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 31.01.2013 року №153/03, ЛОГОМІР «Солокія» не зверталася до вказаного управління з клопотанням про надання у користування мисливських угідь, а надані ЛОГОМІР «Солокія» не є документами, на підставі яких може розглядатися таке питання, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та містять певні недоліки.

Водночас, на підставі таких документів встановлено, що ЛОГОМІР «Солокія» не має погоджень про надання в користування мисливських угідь площею не менше 3 тис га, як цього вимагає Закон України «Про мисливське господарство та полювання», а зібрані погодження не є однією цілісною ділянкою, що унеможливлює ведення мисливського господарства.

Тому Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства підтримало своє подання від 23.05.2012 року №922/03 та запропонувало затвердити площу і межі мисливського господарства згідно з додатком 1 (т.1,а.с.164).

Рішенням від 16 травня 2013 року № 748 встановлено площу та межі мисливських угідь, наданих в користування МГ «Корчівське» відповідно до вказаних у цьому додатку 1.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання, забезпечує рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу визначає Закон України «Про мисливське господарство та полювання» від 22 лютого 2000 року №1478-III (тут і далі Закон №1478-III в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з наданими у статті 1 Закону №1478-III визначень:

мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь;

мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва;

користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь;

мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства;

Відповідно до статті 11 Закону №1478-III громадяни можуть добровільно обєднуватись у громадські організації мисливців з метою задоволення своїх законних інтересів у здійсненні полювання, сприяння веденню мисливського господарства, розвитку мисливського собаківництва.

Суть мисливства розкриває стаття 21 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року № 2894-III (далі Закон № 2894-III):

Мисливством вважається вид спеціального використання тваринного світу, яке здійснюється шляхом добування диких звірів та птахів, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь і які можуть бути обєктами полювання.

Для організації та ведення мисливського господарства надаються у користування спеціально визначені для цього мисливські угіддя.

Користувачами мисливських угідь можуть бути спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Статтею 24 Закону № 2894-III передбачено, що організація і ведення мисливського господарства, полювання та надання у користування мисливських угідь здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про мисливське господарство та полювання», іншими нормативно-правовими актами.

Так, статті 21 та 22 Закону №1478-III визначають порядок ведення мисливського господарства та порядок надання у користування мисливських угідь.

Згідно з положеннями статті 21 Закону №1478-III ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь.

Не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку.

Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

Форма договору встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, повязані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

Відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.

За приписами статті 22 Закону №1478-III мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років.

Площа мисливських угідь, що надаються користувачеві, повинна становити не менше 3 тисяч гектарів, але не більше ніж 35 відсотків від загальної площі мисливських угідь Автономної Республіки Крим, області та м. Севастополя.

Переважне право на користування мисливськими угіддями мають:

власники та постійні користувачі земельних ділянок;

користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Системний аналіз положень Законів України «Про мисливське господарство та полювання» та «Про тваринний світ» дає підстави стверджувати, що для організації та ведення мисливського господарства надаються у користування спеціально визначені для цього мисливські угіддя на строк не менш як на 15 років і площею не менше 3 тисяч гектарів, при цьому переважне право на користування мисливськими угіддями мають користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Визначений статтею 22 Закону №1478-III порядок надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства передбачає прийняття відповідного рішення обласною радою за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з обласною державною адміністрацією, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Проте ні стаття 22 Закону №1478-III, ні будь-яка інша стаття цього Закону не місить порядку внесення змін до раніше прийнятого рішення про надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства.

Мисливському господарству «Корчівське» мисливські угіддя надані у користування терміном на 15 років Рішенням ЛОР від 23 листопада 2012 року №635.

Рішення від 16 травня 2013 року № 748 прийнято з метою уточнення площ та опису меж мисливських угідь, які надаються в користування МГ «Корчівське», у звязку з чим пункт 1 Рішення від 23 листопада 2012 року № 635 викладено в новій редакції, відповідно до якої МГ «Корчівське» надано в користування мисливські угіддя, терміном на 15 років, у межах, визначених згідно з додатком до цього рішення.

Прийняттю Рішення від 16 травня 2013 року № 748 передувало звернення начальника Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 31.01.2013 року №153/03, яким підтримано подання від 23.05.2012 року №922/03 та запропоновано затвердити площу і межі мисливського господарства згідно з додатком 1 та відповідне рішення комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації ЛОР від 07 березня 2013 року.

При цьому встановлено, що ЛОГОМІР «Солокія» не зверталося до Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства з клопотанням про надання у користування мисливських угідь, а надані товариством документи свідчать, що воно не має погоджень про надання в користування мисливських угідь площею не менше 3 тисяч га, як цього вимагає Закон України «Про мисливське господарство та полювання», а зібрані погодження не є однією цілісною ділянкою, що унеможливлює ведення мисливського господарства.

Доказів на спростування таких висновків Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства позивачами не надано, а судом не здобуто.

За відсутності встановленого чинним законодавством порядку внесення змін до рішення про надання у користування мисливських угідь та за відсутності у ЛОГОМІР «Солокія» погоджень про надання в користування мисливських угідь площею не менше 3 тисяч га та звернення до Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства з клопотанням про надання у користування мисливських угідь, прийняття відповідачем Рішення від 16 травня 2013 року № 748 є правомірним.

Суд зазначає, що фактично Рішення від 16 травня 2013 року № 748 прийнято на виконання пункту 2 Рішення від 23 листопада 2012 року № 635.

З огляду на те, що ЛОГОМІР «Солокія» не зверталося до Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства з клопотанням про надання у користування мисливських угідь, жодних рішень з цього питання стосовно Товариства не приймалося ні управлінням, ні відповідно Львівською обласною радою.

Вказане свідчить про відсутність рішення відповідача, яким порушуються права ЛОГОМІР «Солокія».

Що стосується позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які стверджують про порушення своїх прав як членів ЛОГОМІР «Солокія» та землевласників, які не давали згоди на використання земельних ділянок (паїв) під мисливські угіддя МГ «Корчівське», суд зазначає наступне.

З підстав, наведених вище, суд дійшов висновку про відсутність рішення відповідача, яким порушуються права ЛОГОМІР «Солокія», що в свою чергу унеможливлює порушення прав окремих членів Товариства, зокрема ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Право ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як землевласників, які не давали згоди на використання земельних ділянок (паїв) під мисливські угіддя МГ «Корчівське», відновлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року (справа № 47099/12/9104), якою скасовано постанову Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2012 року у справі № 1321/66/2012 та частково задоволено позов.

Вказаною постановою визнано протиправним та скасовано рішення Карівської сільської ради Сокальського районного суду Львівської області від 03.06.2011 року №54 «Про надання згоди МГ «Корчівське» ТВМР ЗРУ на продовження строку користування мисливськими угіддями на території Карівської сільської ради» в частині надання згоди МГ «Корчівське» ТВМР ЗРУ на продовження строку користування земельними ділянками, наданими у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т.3, а.с.74-77).

Окрім цього, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як власники земельних ділянок можуть врегулювати свої відносини з користувачем мисливських угідь МГ «Корчівське» шляхом укладення відповідних договорів, як це передбачено статтею 21 Закону №1478-III.

Такий порядок врегулювання відносин стосується також інших власників земельних ділянок, які не давали згоди на продовження строку користування мисливськими угіддями МГ «Корчівське» на належних їм землях.

Щодо доводів позивачів про фальсифікацію документів, яка полягає у тому, що у списках землевласників, які давали згоду на використання земель під мисливські угіддя МГ «Корчівське», є померлі особи, то суд зазначає, що факт фальсифікації документів не підтверджено жодним рішенням компетентного органу.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що Рішенням ЛОР від 16 травня 2013 року № 748, яким викладено в новій редакції пункт 1 Рішення від 23 листопада 2012 року № 635, відповідно до якого МГ «Корчівське» надано в користування мисливські угіддя, терміном на 15 років, у межах, визначених згідно з додатком до цього рішення, не порушено ні прав ЛОГОМІР «Солокія», ні прав ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Оскаржуване рішення стосується прав та інтересів МГ «Корчівське» як користувача вказаних мисливських угідь з 1957 року, який має переважне право на їх користування.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Львівська обласна рада вказані вимоги щодо обовязку довести правомірність свого рішення виконала.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем Рішення ЛОР від 16 травня 2013 року № 748, суд дійшов висновку, що воно прийнято відповідачем з урахуванням вимог чинного законодавства України і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, Рішення ЛОР від 16 травня 2013 року № 748 є правомірним, а позов безпідставним, тому у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем ЛОГОМІР «Солокія» судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за квитанцією №18/1 від 27.06.2013 року.

Водночас, відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення позивачів до суду з даним позовом), платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Оскільки до суду з даним позовом звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не сплативши при цьому за подання позовної заяви судового збору, такий підлягає стягненню у розмірі, встановленому на час звернення до суду, а саме: 34 грн 41к. з кожного.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 34 (тридцять чотири) грн 41к. з кожного.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови сзуду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.