Справа № 820/1281/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/1281/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 квітня 2016 р. № 820/1281/16

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СТС ПРОЕКТ" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

- визнати протиправним неприйняття його податкової накладної №1801 від 18.02.2016 р. для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та вважати податкову накладну №1801 від 18.02.2016 р. прийнятою та зареєстрованою 22.02.2016 року;

- визнати протиправним неприйняття його розрахунку коригування сум ПДВ за січень 2016 р. та вважати розрахунок коригування сум ПДВ за січень 2016 р. прийнятим 22.02.2016 р.;

- визнати протиправним неприйняття його Додатку-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за січень 2016 р. та вважати Додаток-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за січень 2016 р. прийнятим 22.02.2016 р.;

- визнати протиправним неприйняття його податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року та вважати податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року прийнятою 01.03.2016 р.;

- визнати протиправним неприйняття його Додатку-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016р. та вважати Додаток-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016 р. прийнятим 01.03.2016 р.

Позивач обгрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, оскаржувані дії податкового органу є такими, що вчинені всупереч вимог діючого законодавства України, що порушує його права та законні інтереси і потребує судового захисту.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибув без повідомлення про причини неприбуття, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в ній доказів, згідно приписів ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2015 р. між ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС України у Харківській області та ТОВ "СТС ПРОЕКТ" був укладений договір про визнання електронних документів №150620151, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Укладення договору підтверджується квитанціями № 1 та № 2.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний договір це дво-або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди.

Таким чином, вказаний договір підпадає під вказані ознаки адміністративного та правовідносини, що виникають з приводу його виконання вирішуються адміністративним судом.

Як свідчать докази у справі 22.02.2016 р. позивачем засобами електронного зв'язку було подано до ДПІ податкову накладну №1801 від 18.02.2016 р., яку було доставлено до центрального рівня ДПС України 22.02.2016 р. згідно з квитанцією № 1, проте відповідачем не було прийнято зазначені вище податкові документи, посилаючись на те, що можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Також, 22.02.2016 р. позивачем засобами електронного зв'язку було подано до відповідача розрахунок коригування сум ПДВ за січень 2016 р., який було доставлено до центрального рівня ДПС України 22.02.2016 р. згідно з квитанцією №1, проте відповідачем не було прийнято зазначені вище податкові документи, посилаючись на те, що можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Окрім того, 22.02.2016 р. позивачем засобами електронного зв'язку до відповідача було подано Додаток 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за січень 2016 р., який було доставлено до центрального рівня ДПС України 22.02.2016 р. згідно з квитанцією №1, проте відповідачем не було прийнято зазначені вище податкові документи, посилаючись на те, що можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Судом також встановлено, що 26.02.2016 року позивач намагався укласти новий договір №260220161 про визнання електронних документів, проте згідно із квитанцією №1 договір не було прийнято, оскільки діє договір про визнання електронних документів від 15.06.2015 р. №150620151.

Таким чином, 01.03.2016 р. позивачем засобами електронного зв'язку було подано до відповідного податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року, яку було доставлено до центрального рівня ДПС України 01.03.2016 р. згідно з квитанцією №1, проте відповідачем не було прийнято зазначені вище податкові документи, посилаючись на те, що можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Також, 01.03.2016 р. позивачем засобами електронного зв'язку було подано до ДШ Додаток 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016 р., який було доставлено до центрального рівня ДПС України 01.03.2016 р. згідно з квитанцією №1, проте відповідачем не було прийнято зазначені вище податкові документи, посилаючись на те, що можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Функцією контролюючого органу, крім інших, є забезпечення розвитку, впровадження та технічне супроводження інформаційно-телекомунікаційних систем і технологій, автоматизацію процедур, зокрема, контроль за повнотою та правильністю виконання митних формальностей, організовують впровадження електронних сервісів для суб'єктів господарювання (п. 19-1.1.27 ст.19- ПКУ).

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 р. № 233 (далі - Інструкція).

Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

Згідно з п. 7.3 розділу III Інструкції, після одержання від платника податків, податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту).

Згідно з вимогами п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Пунктом 49.3 ст. 49 ПКУ встановлено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п.49.15 ст.49 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Пунктом 4.13 Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом ДПС України від 14.06.2012 р. № 516 (далі - Методичні рекомендації № 516), визначено, що податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях відповідно до наказу ДПА України від 10.04.2008 р. № 233 «Про подання електронної податкової звітності».

Відповідно до п. 4.4 Методичних рекомендацій N 516, прийняття податкової декларації є обов'язком О ДПС.

Відмова посадової особи ОДПС прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених статтями 48 та 49 Кодексу, у тому числі висунення будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Згідно з п. 4.14 Методичних рекомендацій № 516, у разі подання платником податків до органу ДПС податкової декларації (у тому числі надісланої поштою або засобами електронного зв'язку), заповненої з порушеннями п. п. 48.3 - 48.4 ст. 48 Кодексу, такий орган ДПС зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення (у разі подання в електронному вигляді платнику надсилається квитанція) про відмову у прийнятті податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (Додаток 6 до Методичних рекомендацій).

Водночас, положеннями п. п.49.11. 1 п. 49.11 ст.49 ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмово повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Як зазначено у Інформаційному листі Вищого адміністративного суду Україні 24.10.2013 року № 1486/12/13-13 відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавці товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її і Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, що настають за датою їх складання.

З огляду на викладене реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є обов'язком постачальника товарів чи послуг.

Цьому обов'язку кореспондує обов'язок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняти та зареєструвати надану платником податку-продавцем податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відмовити у прийнятті для реєстрації наданих платником податку податкових накладних центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, може лише в разі, якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України. У такому разі протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді в текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин такого неприйняття.

При розв'язанні спорів, пов'язаних з оскарженням неприйняття податкових накладних для їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, суди повинні враховувати таке.

Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних, у свою чергу, є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Таким чином, відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.

З огляду на це правовідносини щодо реєстрації податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних і, зокрема, щодо безпідставного неприйняття податкових накладних для їх реєстрації є предметом розгляду в адміністративних судах відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому платник податку-продавець може звернутися з відповідним позовом до адміністративного суду для захисту своїх інтересів.

Водночас сама квитанція про прийняття або неприйняття податкової накладної не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона є лише технічним способом інформування платника податків щодо реєстрації або не реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі.

Натомість предметом спору в зазначеній категорії справ є правомірність поведінки суб'єкта владних повноважень щодо неприйняття податкової накладної для реєстрації.

У такому разі належним способом захисту порушених прав та/або інтересів платника податків у розглядуваній ситуації є визнання неправомірним неприйняття податкової накладної для реєстрації.

У свою чергу визнання неправомірним неприйняття податкової накладної для реєстрації тягне настання наслідків, передбачених у пункті 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Отже, податкова накладна вважається прийнятою протягом того операційного дня, коли вона була надіслана платником податків для реєстрації.

Відповідно до ч. 1ст. 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Частиною третьою статті 651 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від договору у повному обсязі або частково, дозволяється у разі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом та зазначено, що лише у відповідності до даних умов договір відповідно є розірваним або зміненим.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що позивач направив засобами електронного зв'язку податкову накладну №1801 від 18.02.2016 р., яка сформована без порушення вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування сум ПДВ за січень 2016р., Додаток 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за січень 2016р., податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року, Додаток 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016р., суд доходить висновку, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від прийнятих на себе за договором №150620151 про визнання електронних документів зобов'язань безпідставно, всупереч вищезазначеним приписам закону, що регулює спірні правовідносини, а тому суд вважає протиправною відмову відповідача в реєстрації накладної №1001 від 10.02.2016 р. та неприйняття інших документів, поданих позивачем в електронному вигляді.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не дотримав вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржувані дії є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2756,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області в прийнятті наступних документів товариства з обмеженою відповідальністю "СТС ПРОЕКТ":

- податкової накладної № 1801 від 18.02.2016 р. для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- розрахунку коригування сум ПДВ за січень 2016 р., поданого 22.02.2016 р.;

- Додатку-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за січень 2016 р., поданого 22.02.2016 р.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року, подану 01.03.2016 р.;

- Додатку-5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016 р., поданого 01.03.2016 р. та зобов"язати Центральну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області вчинити дії щодо їх прийняття та реєстрації.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.