Справа № 815/1071/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1071/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року 10 год. 21 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача Тюхтій А.А.,

представника Відповідача Грунь С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2016 року № , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2016 року № .

Ухвалою від 16.03.2016 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

Представник позивача адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позовній заяві, зазначив, що враховуючи надані відповідачу первинні документи, висновки податкового органу в акті перевірки не відповідають дійсності, податкове повідомлення-рішення винесене неправомірно, відтак підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, надав письмові заперечення по справі, згідно яких зазначив, що підставою для ухвалення оскаржуваного повідомлення-рішення став Акт перевірки, під час якої було встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України. Зазначив, що при проведенні податковим органом позапланової виїзної перевірки ТОВ «Велес-Агро ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України у вигляді завищення податкового кредиту за перевіряємий період по господарським взаємовідносинам із контрагентами-постачальниками. Зазначив про правомірність оскаржуваного рішення та просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до позовної заяви, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Велес-Агро ЛТД» підлягають задоволенню з наступних підстав.

У період з 29.01.2016 року по 11.02.2016р. Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м. Одеси було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." з питань правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ" Дента Плюс", ТОВ"Анвір Груп", ТОВ"Альянс Ков", ТОВ "Альфа Люкс СТ", ТОВ "Аквілон-Груп" за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.

За результатами планової виїзної перевірки органами податкової служби складено акт перевірки № 651/15-54-14-02/31427962 від 25 лютого 2016 року (Том 1 а.с. 19-58).

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 12.03.2016 року № (Том 1 а.с. 17). Так, податковим повідомленням-рішенням збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1117555 гривень (894044 гривень за податковим зобов'язанням та 223551 грн. штрафної санкції).

Підставою для ухвалення оскаржуваного повідомлення-рішення став Акт перевірки № 651/15-54-14-02/31427962 від 25 лютого 2016 року, у якому відповідач зробив висновки щодо порушення позивачем п. 198.1 ст. 198, п.198.2 п.198.6 ст.198 та з урахуванням вимог п.102.1 ст. 102 Податкового Кодексу України, в результаті донараховано грошового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 894 044 грн.

В Акті перевірки відповідач зазначає, що у ТОВ «Велес-Агро ЛТД» (код за ЄДРПОУ 3142796) на підставі Ухвали Солом'янського районного суду від 08.09.2015р. відбулося повне вилучення оригіналів первинних документів по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Дента Плюс» (), ТОВ «Анвір Груп» (), ТОВ «Альянс КОВ» (), ТОВ «Альфа Люкс СТ» (), ТОВ «Аквілон-Груп» () старшим слідчим ВКР СУФР ГУ ДФС в Одеській області Мазурик М.Ю., згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.10.2015р. Як пояснив представник відповідача СУ ФР ГУ ДФС у Київській області направлено до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси завірені копії документів (вх.. до ДПІ 1579/8/15-54-2200 від 16.07.2015р.) для приєднання до матеріалів перевірки, а саме: договори поставки; видаткові накладні; податкові накладні.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що для перевірки взаємовідносин ТОВ «Велес-Агро ЛТД.» та ТОВ «Анвір Груп», , за періоди: січень 2013 року - травень 2013 року, серпень 2013 року - жовтень 2013 року, відповідачем використовувались документи Надані СУ ФР ГУ ДФС у Київській області -договір поставки; видаткові накладні; податкові накладні та надані позивачем картка рахунку 631 (контрагент ТОВ «Анвір Груп»); банківські виписки, картки рахунків 201, 202, 6442; податкові декларації з податку на додану вартість з додатками. Перевіркою встановлено, що згідно договору поставки від 02.01.2013 року №15 (Том 1 а.с. 59-60), укладеного ТОВ «Велес-Агро ЛТД.» з ТОВ «Анвір Груп», в особі директора ОСОБА_4 - Постачальник зобов'язується передати у власність ТОВ «Велес-Агро ЛТД.», в особі директора ОСОБА_5 Покупцю Продукцію. Так П.п. 1.1. Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю Продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Продукцію на умовах Договору.. Згідно П.п.2.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити Покупцю Продукцію по ціні і в кількості, згідно підписаних специфікацій або накладних, які є невід'ємною частиною Договору. Продавець поставляє Покупцю Продукцію у відповідності до норм «ІНКОТЕРМС-2010» на умовах: при поставці автомобільним транспортом- СРТ -склад «Покупця», EXW м. Одеса (П.п. 2.6. Договору). Згідно П.п. 2.7. Договору Право власності до Покупця переходить на дату підписання видаткової накладної. Жодна із сторін не має право передавати свої права і обов'язки по дійсному Договору без письмової згоди іншої сторони. Всі зміни і доповнення до Договору вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони виконані у письмовій формі та підписані обома Сторонами. Договір викладений українською мовою у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін.»

На підставі вищезазначеного Договору ТОВ «Анвір Груп» складено для ТОВ «Велес-Агро ЛТД.» відповідні податкові накладні, що не заперечувалось сторонами.

Під час перевірки взаємовідносин ТОВ «Велес-Агро ЛТД.» та ТОВ "Дента Плюс", , за періоди: вересень 2012 року, жовтень 2012 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, березень 2013 року,квітень 2013 року, на підставі документів наданих СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, а саме; договір поставки, видаткові накладні; податкові накладні та наданих позивачем: картка рахунку 631 (контрагент ТОВ "Дента Плюс"), банківські виписки, картки рахунків 201, 202, 207,209, 6442.

Згідно договору поставки від 03.09.2012 року №333 , укладеного ТОВ «Велес_Агро ЛТД.» з ТОВ "Дента Плюс", в особі директора ОСОБА_8 - Постачальник- зобов'язується передати у власність ТОВ «Велес-Агро ЛТД.», в особі директора ОСОБА_5 - Покупцю Продукцію. Згідно п.п.1.1. Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю Продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Продукцію на умовах Договору. Постачальник зобов'язується поставити Покупцю Продукцію по ціні і в кількості, згідно підписаних специфікацій або накладних, які є невід'ємною частиною Договору (П.п.2.1. договору). Згідно пунктів п.п. 2.6., п.п. 2.7. Продавець поставляє Покупцю Продукцію у відповідності до норм «ІНКОТЕРМС-2010» на умовах: при поставці автомобільним транспортом- СРТ -склад «Покупця», EXW м.Одеса. Право власності до Покупця переходить на дату підписання видаткової накладної. Жодна із сторін не має право передавати свої права і обов'язки по дійсному Договору без письмової згоди іншої сторони. Всі зміни і доповнення до Договору вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони виконані у письмовій формі та підписані обома Сторонами. Договір складено у двох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу кожної із Сторін.

На підставі вищезазначеного Договору ТОВ "Дента Плюс" складено для ТОВ «Велес-Агро ЛТД.» відповідні податкові накладні.

Представник відповідача зазначає, що ДПІ у Суворовському районі м.Одеси отримано Постанови слідчого з ОВС СУ ФР ДФС у Київській області лейтенанта податкової міліції Трофімова Б.В. від 23.09.2015 року в рамках кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 13.02.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України, згідно яких допитано в якості свідка засновника, директора та бухгалтера (в одній особі) ТОВ «Дента плюс» () гр. ОСОБА_8, який показав, що ніякого відношення до реєстрації, здійснення фінансово-господарської діяльності та проведення фінансово-господарських операцій вказаного товариства не має. Окрім цього, встановлено та допитано в якості свідка засновника, директора та бухгалтера (в одній особі) ТОВ «Анвір груп» () гр. ОСОБА_4, який також показав, що ніякого відношення до реєстрації, здійснення фінансово-господарської діяльності та проведення фінансово-господарських операцій вказаного товариства не має.

Під час розгляду адміністративної справи, судом встановлено, що в основу акта перевірки позивача, відповідачем покладено акт ДПІ у Святошинському районі ТУ Міндоходів у м. Києві від 12.11.2013 №1836/26-57-22-04-09/38441936 «про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "АНВІР ГРУП" () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за серпень 2013 року», згідно якого: «...звіркою неможливо встановити реальність господарських операцій на ТОВ "АНВІР ГРУП", у зв'язку з відсутністю у посадових осіб первинних документів та відсутністю на підприємстві господарських операцій з контрагентами-постачальниками, ознак зміни (прибуття-вибуття) активів підприємства. В результаті, звіркою ТОВ "АНВІР ГРУП" не підтверджено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з платниками податків за серпень 2013 року, не встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків з платниками податків за серпень 2013року. Вищезазначене свідчить про наявність ознак фіктивності, визначених ст. 55 Господарського кодексу України. Отже зробити висновки про реальність (товарність) господарських операцій з одержання (придбання)/ поставки (продажу) ідентифікованого товару відповідно до положень частини першої ст.264 Господарського кодексу України, абзацу другого ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також пп. 14.1.2, 14.1.191, 14.1.202 та 14.1.244 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України неможливо. Оскільки відсутній факт формування саме цього активу (товару), як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок власного виробництва або реального придбання у інших суб'єктів господарювання. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п'ятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу (товару).

Відтак, відповідач робить висновок, що взаємовідносини між ТОВ «Велес Агро» та контрагентом- постачальником ТОВ «Анвір Груп» за період січень 2013 року - травень 2013 року, серпень 2013 року - жовтень 2013 не спричиняють реального настання правових наслідків

Окрім того, відповідачем було використано акт ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС акт від 25.06.2013 №1047/22.2.09/38205920 «про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Дента Плюс" (код за ), щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.10.2012 по 31.10.2012», згідно якого TOB "Дента Плюс" (код за ) відсутні об'єкти оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств-постачальників/ покупців за перевіряємий період відповідно до п.п. 48.5.1 п. 48.5, п. 48.7 ст.48, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України. Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ "Дента Плюс" (код за ) та його контрагентами відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином, у ТОВ "Дента Плюс" (код за ) не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Звіркою ТОВ "Дента Плюс" (код за ) документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із платниками податків з 01.10.2012 по 31.10.2012 їх вид, обсяг, якість та розрахунки.

Відтак, відповідач робить висновок, що взаємовідносини між ТОВ «Велес Агро» та контрагентом- постачальником ТОВ "Дента Плюс", , за період: вересень 2012 року, жовтень 2012 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, березень 2013 року,квітень 2013 року не спричиняють реального настання правових наслідків.

Згідно п.2 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. № 984 та зареєстрованого Мінюстом 12.01.2011р. за №34/18772 (далі Порядок № 984), для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом: податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби. Документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 6 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.5.2 Порядку №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву, дату і місце складання, назву підприємства, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд бере до уваги те, що Податковий кодекс України не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження формування податкового кредиту.

Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Надані позивачем до перевірки та суду документи є первинними документами у розумінні вимог статті 9 цього Закону та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій.

При цьому співставленням даних, зазначених у первинних документах наданих позивачем суду, не встановлено будь-яких розбіжностей щодо обсягів, дати та вартості виконаних робіт, наданих послуг.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських відносин позивача з контрагентом і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та є її основним видам.

Натомість відповідачем не надано жодної оцінки вищевказаним первинним документами, хоча такі, як вбачається з акту перевірки, були йому представлені, а також не надано належних та допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення таких операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Судом встановлено, що надані позивачем первинні документи є первинними в розумінні п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і мають обов'язкові реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 вказаного Закону. Вказані первинні документи підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю, а відтак віднесення до витрат зазначених сум не суперечить вимогам п. 138.2 п. п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України.

Окрім того, необхідно зазначити, що перевіряючим в акті перевірки викладені порушення без посилання на первинні або інші документи, які підтверджують зазначені факти. Самі порушення висвітлені нечітко, необ'єктивно та не у повній мірі.

Відповідно до п.2. ст.3 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI "витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу".

Відповідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-X1V (із змінами та доповненнями) «Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення».

Відповідно ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 цього Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового Кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою, податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.44.2 ст.44 Податкового Кодексу України «для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу».

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, ,виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме прямих матеріальних витрат, загальновиробничі витрати, які відносяться, на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії.

Склад витрат на збут визначено п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України. Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються "витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в т.ч. витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг ...)».

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI "витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу".

Згідно п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік ; фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, "фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку".

Відповідно п.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, "підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції , г якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення". Відповідно п.2 ст.9 зазначеного Закону України первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити : назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Відповідно до гі.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Факт отримання ТОВ «Велес-Агро ЛТД» товарів за договорами з контрагентами та сплати відповідних грошових коштів за отримані товари, у т.ч. і сум ПДВ, підтверджуються належним чином оформленими та підписаними сторонами документами: податковими накладними (Том 1 а.с. 63-120), видаткових накладних (Том 1 а.с. 121-177) відображеними в реєстрах отриманих податкових накладних за відповідні періоди, журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік (Том 2 а.с. 129-187), відомостями по партіях товарів на складах (Том 1 а.с. 188-262), накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (Том 1 а.с. 179-187), даними бухгалтерського обліку підприємства, каталогом продукції (Том 2 а.с. 137-150).

Під час перевірки відповідачу такі документі були надані в повному обсязі й будь-яких зауважень чи претензій до форми чи змісту наданих позивачем до перевірки документів з боку відповідача не було.

Відтак, фактично позивач надав суду документи, які надають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявності спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та існуванню зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказів на підтвердження придбання позивачем відповідних товарів та їх переміщення (доставку) тощо. З наданих позивачем доказів судом вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки послуги були надані, а договори виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідачем також не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та вказаним вище контрагентом недійсними, а також визнання недійсними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують їх виконання.

Представник позивача в судовому засіданні також зазначив, що при укладанні договорів постачання та надання послуг із вищезазначеними контрагентами позивач діяв з належною обачністю та обережністю щодо обрання контрагентів та здійснення господарської діяльності, перевірив усі загальнодоступні відомості щодо них для здійснення сумісної господарської діяльності. Інформацію про наявність у контрагентів-постачальників основних фондів, найманих працівників, а також податкову інформацію щодо стану цих підприємств в своєму податковому органі з'ясувати було неможливо з огляду на відсутність у позивача доступу до неї. Крім того представник ТОВ «Велес-Агро ЛТД» зазначив, що договори постачання товарів та надання послуг контрагентами позивача фактично виконувались, про що складались відповідні первинні документи та результати цих робіт відображались у бухгалтерському та податковому обліку підприємства. Податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано витрати та податковий кредит по взаємовідносинам із цими підприємствами були відповідно до вимог податкового законодавства складені підприємствами - платниками податків, що були зареєстровані платниками ПДВ із зазначенням індивідуального податкового номеру, за яким їх можливо ідентифікувати.

Зазначених обставин представниками податкового органу в судовому засіданні спростовано не було.

Окрім того, суд зазначає, що згідно Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, всі контрагенти були зареєстровані на момент здійснення господарських операцій та перебували на обліку в податковому органі та є платниками ПДВ. У період здійснення господарських правовідносин будь-яких записів щодо відсутності зазначених підприємств за їх місцезнаходженням до ЄДР не вносилось (а.с. Том 2 а.с. 19-24).

Що стосується покладення в основу акту перевірки позивача актів перевірки ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.11.2013 №1836/26-57-22-04-09/38441936 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "АНВІР ГРУП" (), ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС від 25.06.2013 №1047/22.2.09/38205920 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Дента Плюс" (код за ), суд зазначає, що акти перевірок контрагентів, не можуть бути покладені в основу висновків про завищення позивачем податкового кредиту, оскільки відповідно до п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за № 34/18772 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів порушень. В той же час, акт перевірки контрагента позивача не відносяться до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку за період, що перевірявся, які б достовірно підтверджували наявність факту порушення позивачем податкового законодавства.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів визнання недостовірними цих документів у встановленому законодавством порядку відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника позивача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги щодо скасування оскаржуваних рішень, відтак, такі позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене, суд не може визнати акт перевірки позивача як достатній, належний та незаперечний доказ допущених позивачем порушень вимог податкового законодавства, оскільки в даних спірних правовідносинах, у тому числі, доказуванню підлягають правомірність та обґрунтованість висновків за даним актом перевірки, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що відповідачем зроблено невірний висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.03.2016 року № винесене неправомірно та підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29)

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, беручи до уваги, що позивач довів суду реальність господарських правовідносин, що виникли між ним та його контрагентами, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до адміністративного суду судового збору вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 06.04.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2016 року № - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 12.03.2016 року № .

Стягнути з ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» () судові витрати у розмірі 16763, 33 грн. (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят три грн. 33 коп).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписаний суддею 11.04.2016 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.