Справа № 135/142/16-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/142/16-а
Провадження у справі № 2-а/135/6/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижині Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області про визнання неправомірними рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області про визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсію державного службовця згідно поданої ним заяви від 25.12.2015 та зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин з 25.12.2015 провести перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії державного службовця згідно наданої ним довідки про складові заробітної плати №2011/06-3003 від 25.12.2015, з урахуванням всіх видів оплати праці на які відповідно до Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» здійснювалось нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням фактично отриманих сум, відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії державного службовця, тобто із врахуванням 80% від заробітку позивача із всіма складовими заробітної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що він знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у місті Ладижин Вінницької області та отримує пенсію за віком як державний службовець.

Відповідно до розпорядження відповідача №118080 від 02.02.2006, пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» позивачу призначено з 03.01.2006 у розмірі 80% від заробітку. 25.12.2015 він звернувся до відповідача з письмовою заявою та просив перерахувати пенсію з врахуванням наданої довідки від 25.12.2015 №2011/06-3003 про складові заробітної плати за 60 місяців, за період з липня 2009 по червень 2014 включно, в яку включена отримувана позивачем за вказаний період матеріальна допомога та індексація, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому, перерахунок просив здійснити із застосуванням відсотків від заробітної плати, які були застосовані при призначенні пенсії державного службовця (80%). Однак, 04.01.2016 листом №2/06-31/02 відповідачем було повідомлено позивача про те, що матеріальна допомога носить разовий характер та не є складовою частиною заробітної плати у розумінні ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу», а сам факт утримання із суми допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії державного службовця. Вважає неправомірною відмову відповідача здійснити йому перерахунок призначеної пенсії державного службовця на підставі наданої ним довідки від 25.12.2015 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", з врахуванням всіх видів оплати праці, на які відповідно до Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, зазначає, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, внесено зміни до Закону України "Про державну службу". Зокрема, у зв'язку з внесенням змін до редакції статті 37 Закону України "Про державну службу", з 1 квітня 2014 року втратили чинність положення щодо призначення пенсії державним службовцям у розмірі 80 відсотків заробітної плати. Також, з 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, яким внесено зміни до ряду спеціальних законів, які регулюють пенсійне забезпечення, зокрема до ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо порядку нарахування та виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) державним службовцям починаючи з 01.01.2016 та порядку виплати пенсій у тимчасовий період для працюючих пенсіонерів. Також, відповідно до п. 5 р.3 «Прикінцеві положення» Закону, з 01.06.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу". Але зазначені зміни до Закону не мають застосовуватись до нього, адже пенсію державного службовця позивачу призначено до запровадження вказаних положень Закону.

Отже, вважає, що під час перерахунку пенсії державним службовцям застосовуванню підлягає норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії державного службовця. А зміни, які вносились до Закону України "Про державну службу" в 2014 та 2015 роках, можуть застосовуватись лише при вирішенні питання призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення після внесення таких змін до Закону.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.02.2016 по зазначеній справі відповідно до положень ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження (а.с.18). Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2016 справа призначена до розгляду за загальними правилами КАС України (а.с. 26).

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, до суду подав заяву , в якій повідомив, що заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність.

У свою чергу, згідно з відміткою канцелярії суду від 08 лютого 2013 року від відповідача надійшли заява, в якій представник відповідача просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача в порядку письмового провадження, свої заперечення на позовну заяву підтримують в повному обсязі. У запереченнях проти позову, представник відповідача вказує на те, що відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України 865 від 31.05.2000 такі виплати, як індексація, грошова винагорода, разова премія, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових потреб при визначенні заробітку держаного службовця не передбачені, то до розрахунку заробітної плати не включаються. Таким чином, матеріальна допомога носить разовий характер та не є складовою частиною заробітної плати у розумінні ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу", а сам факт утримання із суми допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії державного службовця, зв'язку з чим просив в позові відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності та співставленні, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження відповідача №118080 від 02.02.2006 ОСОБА_1 призначено пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» з 03.01.2006 у розмірі 80% від заробітку.

25.12.2015 він звернувся до відповідача з письмовою заявою та просив перерахувати пенсію з врахуванням наданої довідки від 25.12.2015 №2011/06-3003 про складові заробітної плати за 60 місяців, за період з липня 2009 по червень 2014 включно, в яку включена отримувана позивачем за вказаний період матеріальна допомога та індексація, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому, перерахунок просив здійснити із застосуванням відсотків від заробітної плати, які були застосовані при призначенні пенсії державного службовця (80%).

Однак, 04.01.2016 листом №2/06-31/02 відповідачем було повідомлено позивача про те, що матеріальна допомога носить разовий характер та не є складовою частиною заробітної плати у розумінні ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу», а сам факт утримання із суми допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії державного службовця.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції станом на час призначення позивачу пенсії державного службовця) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу", заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавку за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Частиною 7 ст. 33 Закону України "Про державну службу", встановлено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Ст. 41 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про оплату праці" та Наказу Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 "Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати" структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати, у тому числі компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, суми виплат, пов'язані з індексацією заробітної плати, матеріальна допомога, яка надається всім або більшості працівників, та виплати соціального характеру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до вказаних нормативних актів пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку фактично отримував позивач, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та відповідно відповідач зобов'язаний був врахувати вказані суми. До такого висновку суд дійшов виходячи з того, що перевага надається спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії (ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), а не Законів України «Про державну службу» та «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними. Аналогічна позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року, 04 березня 2014 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13, 21-14а14 відповідно).

Як вбачається з довідки про заробітну плату № 2011/06-3003 від 25.12.2015, під час перебування на посаді державного службовця в період з липня 2009 року по червень 2014 року були виплачені інші виплати (матеріальна допомога та індексація заробітної плати), з яких нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підтверджується цією довідкою (а.с. 9-12). Однак відповідачем при призначенні позивачу розміру пенсії вказані виплати не включені для обчислення його розміру, а його заява про перерахунок пенсії з врахуванням цих виплат залишилась без задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у врахуванні при перерахунку пенсії розміру цих виплат. Зважаючи, що право позивача є порушеним, воно підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, врахувавши у складі заробітної плати «інші виплати». Таким чином, до розміру заробітної плати, з якої слід провести перерахунок необхідно включити всі види оплати праці на які відповідно до чинного законодавства нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про які зазначається в довідці № 2011/06-3003 від 25.12.2015.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач має право на одержання пенсії державного службовця в розмірі 80% відсотків суми його заробітної плати відповідно до ст. 37 Закону України «Про державу службу», в редакції, яка діяла на момент призначення розміру пенсії, тому посилання відповідача на зміну редакції цієї норми є безпідставне, адже мова не йде про призначення пенсії.

Щодо зобов'язання відповідача виплатити невраховану пенсію, то суд вважає таку вимогу передчасною, оскільки судом не встановлено неправомірних дій чи бездіяльності відповідача щодо цього.

Суд також звертає увагу, що з 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, яким внесено зміни до ряду спеціальних законів, які регулюють пенсійне забезпечення, зокрема до ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо порядку нарахування та виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) державним службовцям починаючи з 01.01.2016 та порядку виплати пенсій у тимчасовий період для працюючих пенсіонерів. Також, відповідно до п. 5 р.3 «Прикінцеві положення» Закону з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу". Разом з тим, посилання представника відповідача на п. 5 р.3 «Прикінцеві положення» Закону від 02.03.2015 року № 213-VIII в обґрунтування заперечень щодо відсутності правих підстав для перерахунку призначеної пенсії є безпідставними, адже позивач звернулася до запровадження вказаних положень.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 25.12. 2015, тобто з моменту звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок пенсії.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України в постанові від 21.01.2015 по справі №К/800/53362/14.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати із Державного бюджету України. Квитанцією №QS27258377 від 22 січня 2016 року документально підтверджено судові витрати здійснені позивачем в розмірі 551,20 грн, а тому вони підлягають стягненню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про державну службу», ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 8, 9, 11, 17, 71, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати пенсію державного службовця, згідно поданої ним заяви від 25.12.2015.

Зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин з 25.12.2015 року провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії державного службовця, згідно наданої ним довідки про складові заробітної плати №2011/06-3003 від 25.12.2015, з урахуванням всіх видів оплати праці, на які відповідно до Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» здійснювалось нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням фактично отриманих сум, відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії державного службовця, тобто із врахуванням 80% від його заробітку із всіма складовими заробітної плати

В решті вимог - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551,20 грн судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: