Справа № 804/321/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 рокусправа № 804/321/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Юрко І.В. Чумака С. Ю.

за участю секретаря судового засідання: Федосеєвій Ю.В.

за участю представника позивача Медведєва К.І., представника відповідача Каціонової О.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року по справі № 804/321/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС України про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 липня 2015 року №110010000/2015/20070 та визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09 липня 2015 року №110010000/2015/600413/1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам по справі, у зв'язку із чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у митного органу підстав для сумніву у заявленій декларантом митній вартості товару за ціною контракту, оскільки позивачем подано повний пакет необхідних документів, які не містили в собі розбіжностей і містили всі необхідні відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості. Всі розбіжності, на які вказав митний орган, надумані, але для їх усунення позивач надавав додаткові документи, які не були прийняті відповідачем до уваги, що і потягло прийняття протиправних рішень. При цьому зауваження митниці, зокрема, стосувалися організації транспортування товару, в той час як за умовами контракту постачання товару здійснювалось за умовами СРТ-станція Дніпродзержинськ Придніпровської залізниці, тобто всі витрати на перевезення були включені у вартість товару і здійснювались постачальником. Також апелянт зазначає, що застосувавши резервний метод 2-ґ, відповідач не обґрунтував неможливість застосування першого та наступних методів.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 29 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" (далі - позивач, покупець, ПАТ «ДМКД» та ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі - продажу № 15-835/12 згідно з умовами якого продавець зобов'язався здійснити покупцю поставку товару, а покупець зобов'язався прийняти його та оплатити на умовах, зазначених у додатках до контракту (а.с. 27-30).

На підставі контракту та згідно додатку № 6 від 26 червня 2015 року (а.с. 31) сторони договору домовились, що продавець постачає на митну територію України на умовах СРТ - ст. Дніпродзержинськ Придніпровська з/д товар, а саме залізорудний концентрат в кількості 70000 тон за базовою ціною 2192,8 рублів РФ за одну тону при вмісті Fe 66%. Виробником товару є ВАТ «Стройленский ГОК», Росія.

08 липня 2015 року позивач шляхом подання митної декларації № 110010000/2015/021464 звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення вказаного товару. Митна вартість товару була заявлена за основним методом - за ціною договору, а саме - 2,204 рублів РФ/кг, що не є спірним.

Для підтвердження митної вартості товару позивачем до митної декларації надано контракт № 15-0835-12 від 29 квітня 2015 року; додаток № 6 від 26 червня 2015 року до контракту № 15-0835-12; рахунки фактури (інвойси) № БЕЛ00129, № БЕЛ00132, № БЕЛ00133, № БЕЛ00134 від 03, 04, 04 та 05 липня 2015 року разом з додатками відповідно; рахунка виробника, в яких вказана ціна товару 1400 рублів РФ/т; листи ПАТ «ДМКД» № 062Д/1723 та № 062Д/1738 від 06 липня 2015 року та лист № 062Д/1747 від 07 липня 2015 року; залізничні накладні; сертифікати про походження товару та копія митної декларації країни відправлення № 10101100/180615/0000719 від 29 червня 2015 року.

09 липня 2015 року митниця своєю карткою за №110010000/2015/20070 відмовила у митному оформленні товару за митною декларацією № 110010000/2015/021464 та прийняла рішення про коригування митної вартості товару №110010000/2015/600413/1, відповідно до якого митну вартість визначено за резервним методом 2-ґ. При цьому зазначено, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з ненаданням декларантом витребуваних митним органом додаткових документів.

Приймаючи вказані рішення при митному оформленні зазначеного товару, відповідач послався на наявність суттєвих розбіжностей та невідповідностей в наданих документах, які не дають можливості перевірити числові значення заявленої митної вартості. В ході митного оформлення відповідач витребував у позивача додаткові документи, зокрема: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Позивачем додаткові документи не надавались, але за його заявою товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

У зв'язку із незгодою декларанта із прийнятим відповідачем рішенням та карткою відмови, позивач оскаржив їх до суду, правомірність винесення яких і стало предметом розгляду у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наданими з митною декларацією документами, які містили розбіжності, неможливо підтвердити числові значення заявленої декларантом митної вартості за основним методом, тому митний орган обґрунтовано витребував додаткові документи, надати які позивач відмовився, у зв'язку з чим, відповідач правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом 2-ґ, а також правомірно прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення.

Колегія суддів, проаналізувавши встановлені по справі обставини, вважає такий висновок суду необґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як встановлено ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п.4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.

При цьому, застосування другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За ч. 5 ст.55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митному органі.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Таким чином, у разі виявлення митним органом розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, митний орган вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.

Так, обґрунтовуючи розбіжності у наданих позивачем документах, митний орган посилається на те, що в наданих з МД інвойсах контрактоутримувача ціна одиниці товару визначена в залежності від вмісту Fe в кожній партії, як це передбачено зовнішньоекономічним контрактом № 15-0835-12 із позивачем, в той час як в наданих рахунках виробника товару на адресу постачальника ціна визначена незалежно від вмісту Fe на кожну партію в рівному розмірі - 1400 руб.РФ/т, отже, відповідні документи контрактоутримувача та виробника містіть розбіжності щодо вартості товару, що обумовлює необхідність надання контракту постачальника з третьою особою (виробником).

Ці посилання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінка методики ціноутворення продавця (ТОВ «Русская горно-металлургическая компания») як умова договору з його постачальником (виробником) продукції не є елементом перевірки складових числового значення митної вартості в розумінні ст. 58 МК України. При цьому рахунки по взаємовідносинам продавця товару з третьою особою (виробником), на зміст яких послався митний орган, не є обов'язковими документами відповідно до частини 2 ст. 53 МК України, а наведені в цих рахунках відомості щодо ціни товару не суперечать економічній обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару за основним методом.

Також необґрунтованими є посилання відповідача на те, що вищевказані інвойси та рахунки не містять печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, і це є підставою для сумніву у правильності визначення митною вартості. Як пояснив представник позивача, ці документи не слідували разом із вантажем, а були отримані поштою, що не суперечить законодавству.

Колегія суддів, виходячи зі змісту ст.. 335 ч.1 п.4 пп. «ґ» МК України та Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав - учасниць Співдружності рішенням N 5/32 від 13.09.2001 р., зазначає, що законодавством не передбачено обов'язковість наявності на комерційних документах печаток та штампів прикордонних та митних служб, а лише таку можливість, якщо вони наявні у перевізника. В той же час на товаро-транспортних документах, для яких наявність таких печаток і штампів є обов'язковою, ці реквізити в наявності (а.с. 40-59). Отже, вказані обставини не можуть вважатися підставою для виникнення у митного органу обгрунтованих сумнівів.

Крім того, пославшись на наявність вищевказаних розбіжностей між інвойсами продавця та рахунками його постачальника, відповідач також зазначає про необхідність надання відомостей щодо транспортної складової, хоча згідно зовнішньоекономічного контракту та наданих позивачем документів підтверджено здійснення поставки на умовах СРТ - ст. Дніпродзержинськ Придніпровська з/д, які передбачають несення витрат на поставку товару до вказаного пункту призначення продавцем, отже включені у вартість товару. Натомість положення частини 2 ст. 53 МК України в такому випадку не передбачають необхідності надання транспортних (перевізних) документів.

Отже, повна вартість доставки товару на митну територію України була включена у заздалегідь визначену вартість товару за контрактом і здійснювалась постачальником, а тому деталі організації та вартості його транспортування не впливали на визначення митної вартості товару за основним методом, що не врахував суд першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами контракту передплата за товар не передбачена, тому позивач не мав можливості надати платіжні документи.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідність витребовувати додаткові документи.

Натомість відповідач витребував у позивача додаткові документи за всім переліком, що передбачено частиною 3 статті 53 МК України безвідносно перевірки саме тих обставин, які ним розцінені як суттєві розбіжності, а в подальшому ненадання позивачем цих додаткових документів використано для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 11 листопада 2014 року №110010000/2015/600413/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 липня 2015 року №110010000/2015/20070. Витребування за таких обставин додаткових документів свідчить про формальний підхід митного органу до перевірки правильності заявленої митної вартості.

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем застосовано другорядний метод 2-ґ, але не надано жодних переконливих доказів неможливості застосування інших попередніх другорядних методів, як того вимагають приписи частини 3 ст. 57 МК України, зокрема ані методу визначення щодо ідентичних товарів, ані методу щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому відповідачем свою позицію вмотивовано відсутністю в інформаційних ресурсах митного органу даних щодо митного оформлення ідентичних або подібних товарів за ціною договору, тобто за основним методом. Натомість жодних доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем не надано, а наявна в матеріалах справи роздруківка із ЦБД (а.с. 102-104) не може бути прийнята як належний доказ, оскільки для пошуку застосовано період з 09.05.2015 року по 09.07.2015 року, в той час як для визначення митної вартості за резервним методом відповідачем було взято митні декларації за березень 2015 року.

При цьому використані для коригування митної вартості митні декларації 110010000/2015/020288 та 110010000/2015/020301 (а.с. 99-101) стосувались митного оформлення позивачем товару із ідентичними характеристиками тієї ж якості, з тієї ж країни та того самого виробника та на тих самих умовах. При цьому митне оформлення за першою з вказаних декларацій здійснювалось за ціною договору. Неможливість застосування методів 2-а та 2-б відповідач пояснив лише різними комерційними умовами, оскільки в цих випадках постачання здійснювалось за прямим договором із виробником, а за спірним митним оформленням договір на постачання був із посередником. Але колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки вищевказана обставина не є суттєвим виходом за межі комерційного рівня, що унеможливив би застосування вказаних методів.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товару є протиправним ще і в наслідок неспроможності здійсненого відповідачем математичного обрахунку митної вартості. Із рішення про коригування митної вартості вбачається, що для розрахунку митної вартості за методом 2-ґ відповідачем за основу взято базову митну вартість ідентичного товару за МД 110010000/2015/020288 від 13.03.2015 р., за якою здійснено постачання на ідентичних умовах, і, з урахуванням коригування в залежності від відхилення вмісту в концентраті Fe, додано самостійно розраховану митним органом комерційну надбавку посередника. При цьому для розрахунку рівня цієї комерційної надбавки відповідач взяв за основу вартість товару на внутрішньому ринку виробника (1400 руб.РФ/т) із його рахунків на адресу продавця (ТОВ «Русская горно-металлургическая компания»), що суперечить обмеженням для застосування резервного методу згідно п.3 ч.3 ст. 64 МК України. До цієї вартості на внутрішньому ринку додано вартість транспортування одиниці товару (580 руб.РФ/т) за зовнішньоекономічним контрактом, митне оформлення якого здійснено за МД 110010000/2015/020288, і таким чином визначено базову вартість виробника за прямим зовнішньоекономічним контрактом (1980 руб/т), після чого віднято цю суму від базової вартості одиниці товару, яку задекларував позивач у спірній МД 110010000/2015/021464 за ціною договору (2192,80 руб/т) і отримано суму 212,80 руб.РФ/т, яку відповідач визначив як торгівельна надбавка посередника.

Після цього відповідач, шляхом додавання до повної митної вартості товару за ціною договору за МД 110010000/2015/020288 розрахованої ним торгівельної надбавки посередника, визначив середню митну вартість за резервним методом в розмірі 3067,30 руб.РФ/т, яку і наведено в Рішенні про коригування митної вартості та застосування якої визначено у Картці відмови як умова здійснення митного оформлення позивачем партії товару.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень в судовому засіданні не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому митним органом не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

При подання позову та апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в сумі (2436+2679,60) 5115,60 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки позов та апеляційна скарга підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року по справі № 804/321/16 - скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС України про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 липня 2015 року №110010000/2015/20070.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09 липня 2015 року №110010000/2015/600413/1.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 5115,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 квітня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак