Справа № 588/542/15-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/30893/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Коба Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року за позовом прокурора Тростянецького району Сумської області в інтересах ОСОБА_4 до комунального закладу Сумської обласної ради Гребениківської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Тростянецького району Сумської області, треті особи Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації, Державний навчальний заклад «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року прокурор Тростянецького району Сумської області звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах ОСОБА_4, в якому просив визнати протиправною бездіяльність комунального закладу Сумської обласної ради Гребениківської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Тростянецького району Сумської області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_4., випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_4. одноразову грошову допомогу з урахуванням виплаченої суми 42 грн. 50 коп.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасовано постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 12 травня 2015 року та закрито провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4., 1998 року народження, є дитиною позбавленою батьківського піклування.

В період з 1 жовтня 2009 року по 4 вересня 2014 року ОСОБА_4. навчався та виховувався в Гребениківській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Тростянецького району Сумської області та перебував на повному державному забезпеченні.

У жовтні 2014 року відповідачем згідно з пп.1 п.13 постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» виплачено ОСОБА_4 грошову допомогу у розмірі 42,50 грн.

Заступник прокурора Харківської області, вважаючи невірним розрахунок грошової допомоги, звернувся як представник інтересів ОСОБА_4 до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідач діяв з порушенням наданих йому повноважень, а тому задовольнив позов.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 вказаної статті).

Отже, за змістом вказаної статті у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, тобто їх діяльності, спрямованої на виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до приписів ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342-IV) держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи органів праці та соціального захисту населення одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі двох прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошовому компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття (ч. 7 ст.8 Закону №2342-IV).

Статтею 39-9 Закону №2342-IV визначено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, матеріальне забезпечення, зокрема, виплата грошової допомоги, регламентується пп. 1 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Вказана допомога є соціальною гарантією держави у підтримці певної соціальної категорії дітей, позбавлених батьківського піклування.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 35 постанови № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2342-IV заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Частиною 7 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч. 2 ст. 9 Закону № 2342-IV).

Спори між випускниками навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, із цими навчальними закладами з приводу визнання протиправними дій, зобов'язання донарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу, виплата якої гарантована державою та покладена на навчальний заклад, належать до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, коли в даному випадку оскаржуються дії комунального закладу Сумської обласної ради Гребениківської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Тростянецького району Сумської області, який має статус суб'єкта владних повноважень, оскільки здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, виплата якої гарантована державою та покладена на навчальний заклад, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, коли судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, при цьому суд апеляційної інстанції не зробив жодних висновків по суті ухваленого судом першої інстанції рішення, а суд касаційної інстанції в силу ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк