Справа № 826/10873/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/23767/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Коба Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування в частині наказу № 759-К від 26 червня 2013 року, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів поновити ОСОБА_4 на рівнозначній посаді у порівнянні з тією, яку він займав на час звільнення; зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів нарахувати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 27 червня 2013 року по 10 грудня 2013 року в розмірі 40136 грн. 32 коп. та провести їх виплату за виключенням загальнообов'язкових платежів (податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску).

19 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання протиправним рішення відповідача про відмову виплатити середньомісячний заробіток за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток за час затримки виконання вказаного судового рішення за період з 11 грудня 2013 року по 13 жовтня 2014 року в сумі 70828 грн. 80 коп.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, повернуто вищевказану заяву позивачу на підставі абз. 8 ч. 9 ст. 267 КАС України.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи ОСОБА_4 заяву про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови виплатити середньомісячний заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та зобов'язання виплатити вказаний середньомісячний заробіток, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до суду із заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, не виконав вимог абз. 8 вказаної норми та подав вказану заяву до суду раніше семи робочих днів з дня її надіслання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки заяву в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України позивачем подано після закінчення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду, то вказана заява правомірно повернута йому судом першої інстанції.

Погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з таких підстав.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Як вбачається із поданої заяви, ОСОБА_4 заявив вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі до дня його виконання - 14 жовтня 2014 року, посилаючись, зокрема на ст.ст. 235, 236 КЗпП України.

За змістом ч. 9 ст. 267 КАС України позивач, на користь якого ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Проте, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції вищенаведених обставин не врахували та дійшли помилкових висновків про розгляд заяви ОСОБА_4 в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, оскільки останнім було заявлено вимоги про виплату (стягнення) середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, які не можуть бути вирішені в порядку судового контролю за виконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року.

До того ж , суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи міститься наказ про поновлення позивача на роботі (а.с. 125-126), який видано на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15).

Проте, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вищенаведеного не врахував та належним чином не уточнив позовних вимог ОСОБА_4, а відтак дійшов передчасних висновків про повернення заяви як такої, що подана в порядку ст. 267 КАС України, та з порушенням її положень.

Згідно ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 1 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконних ухвал, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, а суд касаційної інстанції в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк