Справа № 824/377/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/377/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

13 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Боровицького О. А. , суддів: Сапальової Т.В. Граб Л.С. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Реванш" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства "Реванш" до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Мале приватне підприємство "Реванш" звернулось в суд з зазначеним вище позовом, який мотивовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення № від 17.03.2014 на загальну суму 170886,00 грн. та № від 17.03.2014 на загальну суму 313032,50 грн. є незаконними та підлягають скасуванню. На підтвердження господарських відносин з ТОВ "Полтек М", ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Тректорія-ПР", ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Вінтлес ТМ" податковому органу було надано видаткові та податкові накладні, а також підтверджуючі платіжні документи щодо перерахунку коштів контрагентам за товар, однак податковим органом безпідставно зроблено висновок про недостатність наданих документів для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій. Крім того, позивач зазначає, що Державна податкова інспекція у м. Чернівцях не надала належної оцінки факту, що МПП "Реванш" дотримано вимоги норм спеціального законодавства щодо формування податкового кредиту та підтверджено факт реальності операцій з його контрагентами й настання правових наслідків за такими операціями та фактичне використання придбаного товару у господарській діяльності платника податку.

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 25 серпня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково, а саме: скасував податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість від 17.03.2014 № в частині основного платежу в сумі 21567 грн., в решті суми основного платежу 212174 грн. залишено без змін, скасував рішення 17.03.2014 № в частині штрафних санкцій в сумі 10783,5 грн., в сумі 68508 грн. залишено без змін; в решті позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог. Аргументуючи доводи апеляційної скарги позивач вказує на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що виявилося у невстановлені судом дійсних обставин фактичної поставки товару контрагентами Позивача та здійснення ним оплати за придбаний товар, яке потрібно було встановити, призначивши відповідну судово-бухгалтерську експертизу; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та висновки суду не відповідають обставинам справи в частині не підтвердження Позивачем своїх господарських відносин з контрагентами.

Відповідач в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги МПП "Реванш", зазначивши, що винесені рішення ДПІ у м. Чернівцях є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам чинного податкового та валютного законодавства України, а надані позивачем документи до суду першої інстанції не можуть слугувати доказами у справі, оскільки не створені у процесі господарської діяльності, а сформовані у порушення закону та підзаконних актів.

Сторони в судове засідання призначене на 13 квітня 2015 року не прибули, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду справи.

13 квітня 2016 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з участю представника підприємства у судових процесах у Сторожинецькому районному суді Чернівецької області, Шевченківському районному суді м. Чернівці, апеляційному суді Чернівецької області.

Зазначена заява колегією суддів апеляційної інстанції відхиляється, оскільки МПП "Реванш" належним чином та завчасно повідомлене про час і місце розгляду апеляційної скарги і в нього було достатньо часу для вирішення питання щодо забезпечення прибуття в судове засідання свого представника, більш того, судом не ставилось питання про участь в судовому засіданні якогось конкретного представника. Колегія суддів апеляційної інстанції, також, зважає на те, що участь у судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, а справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження, при цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до вимог частини 6 статті 12 та частини 1 статті 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Малого приватного підприємства "Реванш".

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом з матеріалів справи встановлено, 24.02.2014 працівниками податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку МПП "Реванш" з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні податком на прибуток за період з 01.10.2010 по 31.12.2011 та з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні податком на додану вартість за період з 01.10.2010 по 31.05.2013 щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Полтек М", ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Тректорія-ПР", ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Вінтлес ТМ", результати якої задокументовані в Акті перевірки від 24.02.2014 №323/24-12-22-01/14269935.

В акті перевірки зафіксовані порушення:

- п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9. п.5.3., ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року (у редакції Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997р.) (із змінами та доповненнями) та п.п. 138.1.1, п.п. 138.1.2 п. 138.1, п. 138.4. п. 138.8 ст.138 Податкового Кодексу України № 2755 -VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено: заниження податку на прибуток всього у сумі 246527 грн., в тому числі за IV квартал 2010 року в сумі 75642 грн., за І квартал 2011 року в сумі 81449 грн., за II квартал 2011 року в сумі 11500 грн., за III квартал 2011 року в сумі 55200 грн., за IV квартал 2011 року в сумі 22736 грн.;

- п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.10997 року (із змінами та доповненнями), п.44.1 ст. 44, п.п.198.1а ст.198, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами), в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 294255 грн., в тому числі за грудень 2010 року в сумі 60514 грн., за лютий 2011 року в сумі 26157 грн., за березень 2011 року в сумі 39003 грн., за червень 2011 року в сумі 10000 грн., за липень 2011 року в сумі 7500 грн., за серпень 2011 року в сумі 25000 грн., за вересень 2011 року в сумі 15500 грн., за лютий 2012 року в сумі 50834 грн., за березень 2012 року в сумі 6667 грн., за серпень 2012 року в сумі 21567 грн., за грудень 2012 року в сумі 6780 грн., за квітень 2013 року в сумі 15393 грн., за травень 2013 року в сумі 9340 гривень. (том 1 а.с. 15-50).

У відповідності до положень п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України грошове зобов'язання з податку на прибуток за IV квартал 2010 року за результатами перевірки податковим органом не визначалось, грошове зобов'язання із податку на додану вартість за грудень 2010 року податковим органом не визначалось (по ТОВ "Полтек-М"). (а.с. 50).

За результатами проведеної перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення з податку на прибуток № від 17.03.2014 на 170886,00 грн. основного платежу і 1 грн. штрафної санкції та № від 17.03.2014 з податку на додану вартість на суму 233741 грн. основного платежу та 79291, 50 грн. штрафної санкції (том 1, а.с.51-52).

Незгода позивача із зазначеними рішеннями слугувала зверненню з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився із висновком податкового органу щодо того, що позивачем безпідставно віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування вартість матеріалів, постачальниками яких задокументовано ТОВ "Полтек М", ПП "МДК-Груп", ТОВ "Вінтлес ТМ", ПП "Ніка-Консалтінг".

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що надані суду позивачем докази не підтверджують реальне здійснення господарських операцій МПП "Реванш" зі своїми контрагентами ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Вінтлес ТМ". Суд дійшов висновку про відсутність економічної вигоди контрагентів позивача від здійснених господарських операціях, що підтверджується кредиторською заборгованістю позивача перед контрагентами. Судом враховано доводи позивача щодо укладення додаткових договорів з контрагентами про відстрочення оплати за поставлений товар, однак надані, як під час проведення перевірки так і під час судового розгляду справи, первинні документи свідчать про існування кредиторської заборгованості МПП "Реванш" перед ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Скайлайн Компані", які оплачені, згідно наданих платіжних документів, в повному обсязі так і не були. Крім того, у платіжних документах не зазначено на виконання якого договору із контрагентом було перераховано кошти. На думку суду першої інстанції, робити висновок про існування закінчених господарських операції не має підстав, що не дає права МПП "Реванш" відносити до податкового кредиту господарські операції вчинені із зазначеними контрагентами.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами п. 5.1 , п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9. п.5.3, ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 (у редакції Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997р.) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Норми Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-VI, який набрав чинності з 01.01.2011, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, зокрема п.п. 138.1.1, п.п. 138.1.2 п. 138.1, п. 138.4. п. 138.8 ст.138 визначено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Також, податкова вигода може визнаватись необґрунтованою зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). Слід зазначити, що діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки, господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

З урахуванням наведеного, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з контрагентами суду слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження подальшого руху придбаного товару, позивачем були надані відомості придбання та використання товарів на виконання договорів поставки, із зазначенням використання на конкретних об'єктах, акти прийому-передачі майна, акти прийому-передачі продукції, акти списання матеріалів, акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, кошторисні розрахунки вартості будівництва, підсумкова відомість ресурсів (витрати-по факту). (том 1 а.с. 55, 56, 61-66, том. 2 а.с. 30-38, 47-96, 100-120, 129-140, 143-176, 183-208, 218-250, том 3 а.с. 1-26, 33-61, 65-84, 88-129, 135-163).

Згідно рахунків 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками" МПП "Реванш" вбачається, що у позивача була заборгованість перед своїми контрагентами по оплаті за поставлений товар. (том. 1 а.с. 196-219). Позивачем надано інформацію щодо кредиторської заборгованості станом час розгляду вказаної справи у суді. Згідно з даними бухгалтерського обліку рахується заборгованість перед ПП "Ніка Консалтинг" в сумі 81097,50 грн. Відповідно до додаткової угоди від 15.05.2014 року, укладеної МПП "Реванш" до Договору №12 від 30.05.2011 року, термін сплати заборгованості продовжено до 15.05.2017 року

Суду першої інстанції також було надано додаткові угоди укладені між МПП "Реванш" та контрагентів про збільшення термінів сплати коштів за товар. (том 3 а.с. 185-188, 195).

ТОВ "Логістична лінія" проводила в липні, листопаді 2012 р., квітні, листопаді 2014 р., березні, червні 2015 р. претензійну роботу з позивачем щодо сплати заборгованості за поставлений товар. Претензії підписав директор ТОВ "Логістична лінія" ОСОБА_5 (том 3 а.с. 189-194, 196-201).

Також, претензійну роботу проводила й ТОВ "Скайлайн Компані" у вересні, листопаді 2013 р., лютому, вересні 2014 р., січні та червні 2015 року. Претензії підписав від ТОВ "Логістична лінія" ОСОБА_6 (том 3 а.с. 197-201).

По МПП "МДК Груп" за даними бухгалтерського обліку позивача було оприбутковано матеріалів на суму 404 205,88 грн. та сплачено коштів 240 000 грн. згідно платіжних доручень № 156 від 18 листопада 2011 року на суму 60000 гривень, № 06 від 23 грудня 2012 року на суму 50000 гривень, № 30 від 18 квітня 2012 року на суму 10000 гривень, № 38 від 01 червня 2012 року на суму 40000 гривень, № 47 від 12 липня 2012 року на суму 40000 гривень, № 61 від 30 серпня 2012 року на суму 40000 гривень. Станом на час розгляду справи згідно з даними бухгалтерського обліку у позивача рахується заборгованість в сумі 55365,88 грн.

По TOB "Вінтлес ТМ" за даними бухгалтерського обліку позивача було оприбутковано матеріалів на суму 165 210 грн. та сплачено коштів 60 000 грн. згідно платіжного доручення № 157 від 18 листопада 2011 року на суму 60000 гривень. Тобто, станом на момент проведення перевірки в бухгалтерському обліку МПП "Реванш" була відображена кредиторська заборгованість за отримані матеріали перед TOB "Вінтлес" в сумі 105 210 грн.

Позивачем на підтвердження погашення заборгованості перед TOB "Вінтлес ТМ" надано квитанції до прибуткових касових ордерів.

По TOB "Логістічна лінія" за даними бухгалтерського обліку позивача було оприбутковано матеріалів на суму 225 798,29 грн. сплачено коштів 82 354 грн. згідно платіжних доручень № 19 від 20 березня 2012 року на суму 22354 гривень, № 28 від 11 квітня 2012 року на суму 60000 гривень. Тобто, станом на момент проведення перевірки в бухгалтерському обліку МПП "Реванш" була відображена кредиторська заборгованість за отримані матеріали перед TOB "Логістична лінія" в сумі 143444,29 грн. Позивачем повідомлено, що станом на даний час згідно даними бухгалтерського обліку рахується заборгованість перед TOB "Логістична лінія" в сумі 93444,29 грн.

По TOB "Тректорія ПР" з січня 2011 року по лютий 2014 року за даними бухгалтерського обліку позивача було оприбутковано матеріалів на суму 170 083,20 грн. та сплачено коштів 199403,20 грн. згідно платіжних доручень № 64 від 06 вересня 2012 року на суму 69403,20 гривень, № 71 від 28 вересня 2012 року на суму 60000 гривень, № 78 від 19 жовтня 2012 року на суму 70000 гривень. Згідно з даними бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість перед TOB "Тректорія ПР" відсутня.

По TOB "Скайлайн Компані" за даними бухгалтерського обліку позивача було оприбутковано матеріалів на суму 148 396,08 грн. та сплачено коштів 58396,08 грн. згідно платіжних доручень № 53 від 12 червня 2013 року на суму 58396,08 гривень. Станом на момент проведення перевірки в бухгалтерському обліку МПП "Реванш" була відображена кредиторська заборгованість за отримані матеріали перед TOB "Скайлайн Компані" в сумі 90000 грн. Згідно відомостей позивача станом на даний час згідно з даними бухгалтерського обліку рахується заборгованість перед TOB "Скайлайн Компані" в сумі 42030,00 грн. (т. 3 а.с. 182-184).

На підтвердження часткової оплати за поставлений товар позивачем надано копії квитанцій та прибуткові касові ордери. (том 3 а.с. 202-211).

Згідно відомостей у податкових накладних, виданих позивачу контрагентами щодо форми проведення розрахунків - оплата повинна проводиться з поточного рахунку платника (т.3 а.с. 227-249).

З матеріалів справи випливає, що судом першої інстанції досліджувались витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо контрагентів МПП "Реванш", а саме: - ТОВ "Полтек М" директором зазначено ОСОБА_2, з 31.03.2011 р. перебувають в стані припинення;- ПП "Ніка Консалтинг" директором зазначено ОСОБА_7, в графі стан платника податків зазначено: 7 - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей; - ПП "МДК Груп" директором зазначено ОСОБА_8, в графі стан платника податків зазначено: 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; - ТОВ "Логістична лінія" директором зазначено ОСОБА_5 - керівник з 29.07.2010 р. (немає), в графі стан платника податків зазначено: 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; - ТОВ "Тректорія-ПР" директором зазначено ОСОБА_9, в графі стан платника податків зазначено: 3 - припинення за ініціативою власника; - ТОВ "Скайлайн Компані" директором зазначено ОСОБА_10, в графі стан платника податків зазначено: 7 - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей; - ТОВ "Вінтлес ТМ" директором зазначено ОСОБА_11 - керівник з 06.07.2010 р. (немає), в графі стан платника податків зазначено: 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. (том. 4 а.с.30-65).

Судом встановлено, у період, що підлягав перевірці всі контрагенти позивача були діючими підприємствами та зареєстровані як платники податку на додану вартість, свідоцтва платників ПДВ були анульовані після закінчення господарських операцій з позивачем.

Державною фінансовою інспекцією проводилась зустрічна звірка у МПП "Реванш" з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків із Управлінням житлового господарства Першотравневої районної в м. Чернівці ради за 2010-2012 р. та січень-жовтень 2013 року, результати якої викладені в Акті від 17.12.2013. Позивачем надано вказаний документ на підтвердження того, що АПП "Реванш" виконувало роботи на зазначених в актах ревізії об'єктах. (том 3 а.с. 219).

Згідно розрахунку фінансових санкцій до акта перевірки МПП "Реванш" №323/24-12-22-01/14269935 від 22.02.2014 р. заборгованість позивача по податку на прибуток складає 170885 грн., та з податку на додану вартість 233741 грн. (том 1 а.с. 154).

Перевіривши встановлені судом першої інстанції обставини справи та норми законодавства України (чинного на момент виникнення спірних відносин), що регулює спірні відносини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та податкового органу стосовно того, що позивачем безпідставно віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування вартість матеріалів, постачальниками яких задокументовано ТОВ "Полтек М", ПП "МДК-Груп", ТОВ "Вінтлес ТМ", ПП "Ніка-Консалтінг".

Власне, як встановлено податковим органом під час перевірки та судом першої інстанції, перед контрагентами ПП "МДК-Груп", ПП "Ніка-Консалтінг" у МПП "Реванш" існувала кредиторська заборгованість, не було проведено повного розрахунку на виконання господарських операцій. Вказане може свідчити про недобросовісність платника податку, щодо виконання взятих на себе договірних зобов'язань. Як визначено у договорах поставки товару, укладених між МПП "Реванш" та вказаними контрагентами, які є в матеріалах справи, строк оплати за товар встановлено - протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару. Однак, оплати, у визначений договором строк, не відбулось з жодним із контрагентів. У платіжних дорученнях, наданих суду на підтвердження часткової оплати за товар, у призначенні платежу зазначено: "кредиторська заборгованість", проте немає відомостей за якими договорами поставки.

Стосовно взаємовідносин між ТОВ "Вінтлес ТМ" та МПП "Реванш" судом правильно встановлено, що станом на момент проведення перевірки в бухгалтерському обліку МПП "Реванш" відображена кредиторська заборгованість за отримані матеріали перед TOB "Вінтлес" в сумі 105 210 грн. Позивачем повідомлено, що станом на даний час заборгованість перед TOB "Вінтлес ТМ" погашена, про свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що надані до суду квитанції до прибуткових касових ордерів ТОВ "Вінтлес ТМ" не можуть підтверджувати господарські відносини. Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за №40/10320, касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку. Цим порядком надається пріоритет розрахункам у безготівковій формі, а при готівкових розрахунках необхідне дотримання чинних обмежень та встановленого законодавством порядку проведення таких операцій. Квитанції до прибуткових касових ордерів "Вінтлес ТМ" не містять такої підстави їх оформлення, як виконання договору 03.10.2011 б/н. Окрім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, кошти прийнято від МПП "Реванш" ОСОБА_12, проте підтверджуючих документів, що ОСОБА_12 має право використовувати кошти МПП "Реванш" під звіт не надано, як не надано і копій видаткових касових ордерів про видачу готівки з каси МПП "Реванш". Відповідно надані копії квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ "Вінтлес ТМ" не можуть підтвердити здійснення розрахунків між господарюючими суб'єктами.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що відомостей щодо порядку оплати (готівковий чи безготівковий) у договорі поставки від 03.10.2011, укладеного між МПП "Реванш" та ТОВ "Вінтлес" не зазначено, проте у податковій накладній від 17.10.2011 за №1706, виданій позивачу контрагентом щодо форми проведення розрахунків вказано - оплата проводиться з поточного рахунку (т.1 а.с. 182, т.3 а.с. 249). У податковій накладній ТОВ "Вінтлес" вказано, що вона видана на виконання договору від 12.02.2011, однак договору від зазначено числа суду не було надано.

З наданих суду первинних документів не можна прослідкувати реальне здійснення господарських операцій, оскільки в договорах поставки, укладених позивачем із контрагентами зазначено про необхідність видачі постачальником сертифікату, однак цих документів покупець товару (позивач) не надав. Зі змісту договорів випливає, що поставка товару здійснюється постачальником. (Т.1 а.с. 57-58, 59-60, 182). Пояснення надані позивачем в суді першої інстанції свідчать, що поставка товару здійснювалась силами постачальника безпосередньо на об'єкти будівництва і вартість транспортування була включена в ціну товару. У зв'язку із цим, суду не було надано доказів того, що ціна товару разом із його доставкою з м. Київ була дешевшою, ніж би аналогічний товар було придбано у Чернівцях. Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що з документів, наданих позивачем на підтвердження часткової оплати за товар, не можна встановити на виконання якого договору відбувалася оплата. Вказане свідчить про те, що здійснення господарських операцій не підтверджується первинними документами позивача.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з наступними висновками суду першої інстанції щодо податку на додану вартість.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, порядок віднесення сум податку до податкового кредиту визначався пп. 7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (чинного на день виникнення спірних відносин), нормами п. 44.1 п. 44, пп.198.1 а ст. 198, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI .

Згідно з п.44.1 ст. 44, п.п.198.1а п. 198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України № 2755 -VI від 02.12.2010, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає право для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Надання платником податку всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки і збори, з метою отримання податкової вигоди, є передумовою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні і/або суперечливі.

Суд не повинен обмежуватися формальною перевіркою представлених платником податку документів вимогам закону, а зобов'язаний оцінити всі докази по справі у сукупності та взаємозв'язку з метою виключення внутрішніх протиріч та розбіжностей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані суду позивачем докази не підтверджують реальне здійснення господарських операцій МПП "Реванш" зі своїми контрагентами ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Вінтлес ТМ".

Обґрунтованими є доводи суду першої інстанції про відсутність економічної вигоди контрагентів позивача від здійснених господарських операціях, що підтверджується кредиторською заборгованістю позивача перед контрагентами. Судом правильно зазначено, що надані, як під час проведення перевірки так і під час судового розгляду справи, первинні документи свідчать про існування кредиторської заборгованості МПП "Реванш" перед ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Скайлайн Компані", які оплачені, згідно наданих платіжних документів, в повному обсязі так і не були. Крім того, у платіжних документах не зазначено на виконання якого договору із контрагентом було перераховано кошти. Отже, відсутні підстави для висновку про існування закінчених господарських операції. Дана обставина не дає права МПП "Реванш" відносити до податкового кредиту господарські операції вчинені із зазначеними контрагентами.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що судом першої інстанції за результатом аналізу акта зустрічної перевірки від 17.12.2013, проведеної Державною фінансовою інспекцією у МПП "Реванш" з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків із Управлінням житлового господарства Першотравневої районної в м. Чернівці ради за 2010-2012 роки та січень-жовтень 2013 року. (т.3 а.с. 219-226) зроблено правильний висновок про те, що цей документ не свідчить про обставини щодо документального підтвердження виконання робіт.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, в акті зазначено, що на вимогу про надання бухгалтерських документів від 29.11.2013 підприємством МПП "Реванш" до зустрічної звірки не надано: документи, що підтверджують наявність необхідної техніки та первинні бухгалтерські документи щодо її роботи, в тому числі перевезення працівників, документи, що підтверджують витрати підприємством будівельних матеріалів (звіти про рух матеріальних цінностей ф. М-19, звіти про витрати основних матеріалів у будівництві у співвідношенні з виробничими нормами ф. М-29, рахунки -фактури, накладні на придбання матеріалів, видаткові накладні тощо.) (т.3 а.с. 220). Отже, до ревізії не надавались документи, які б надали змогу встановити походження будівельних матеріалів, які використовувались на будівельних об'єктах.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи (відомості використання будівельних матеріалів, із зазначенням використання на конкретних об'єктах, акти прийому-передачі майна, акти прийому-передачі продукції, акти списання матеріалів, акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, кошторисні розрахунки вартості будівництва, підсумкова відомість ресурсів (витрати-по факту)) свідчать про дійсний рух товарно - матеріальних цінностей, однак первинних документів, які б свідчили про те, що цей товар саме поставлений за договорами, укладеними із контрагентами ПП "Ніка Консалтинг", ПП "МДК Груп", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Вінтлес ТМ", суду не надано. Окрім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, з платіжних документів не можливо встановити на виконання яких договорів відбувалася часткова оплата за товар, у відомостях щодо призначення платежу зазначено: "кредиторська заборгованість".

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зауважено про наявність невідповідностей, зокрема, надані позивачем Претензії ТОВ "Скайлайн Компані" щодо сплати заборгованості за поставлений товар підписав ОСОБА_6, однак згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником зазначеного підприємства значиться ОСОБА_10 з 11.02.2014, а не ОСОБА_6, як це значиться у додатковому договорі від 31.03.2014 та претензіях від 03.09.2014 від 13.01.2015 18.06.2015 (т.3 а.с. 195, 199-201).

Крім цього договором чітко передбачено проведення розрахунків виключно у безготівковій формі, такі ж відомості зазначено у податкових накладних. Отже, квитанції до прибуткового касового ордеру надані позивачем на підтвердження часткової оплати за товар перед ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Вінтлес ТМ" не можуть підтверджувати дійсну оплату на виконання укладених договорів поставки.

Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за №40/10320, касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій відповідних книгах обліку. Цим порядком надається пріоритет розрахункам у безготівковій формі, а при готівкових розрахунках необхідне дотримання чинних обмежень встановленого законодавством порядку проведення таких операцій. Судом першої інстанції правильно зазначено, що квитанції прибуткових касових ордерів ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Вінтлес ТМ" не містять такої підстави їх оформлення як виконання договору. Крім того, кошти прийнято від МПП "Реванш" через ОСОБА_12, однак підтверджуючих документів, що ОСОБА_12 має право використовувати кошти МПП "Реванш" під звіт не надано, як не надано і копій видаткових касових ордерів про видачу готівки з каси МПП "Реванш".

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що надані копії квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ "Скайлайн Компані", ТОВ "Логістична лінія", ТОВ "Вінтлес ТМ" не можуть підтвердити здійснення розрахунків між господарюючими суб'єктами.

Враховуючи, що первинні документи не підтверджують придбання товару у вищезазначених контрагентів, як і не підтверджують оплату саме за вказаними договорами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковим органом правомірно визначено грошові зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 17.03.2014 № та податковим повідомленням-рішенням № від 17.03.2014, за виключенням частини визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість від здійснення господарських операцій МПП "Реванш" з ТОВ "Тректорія-ПР", визначених в податковому повідомленні-рішенні від 17.03.2014 № в сумі 21567 грн. основного платежу та штрафних санкцій в частині 10783,50 грн.

Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про часткове задоволення позову.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова в оскарженій частині законна і обґрунтована, відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції.

Підстави для скасування постанови в оскарженій частині відсутні, а тому апеляційний суд залишає її без змін.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160,167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Реванш" залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючийсуддя Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Граб Л.С.