Справа № 823/5/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/5/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В.
Суддя - доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника відповідача - Топора А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 3242/к від 01.12.2015 «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- поновити ОСОБА_2 на посаді начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2015 по день поновлення на посаді;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 3242/к від 01.12.2015 «Про звільнення ОСОБА_2.». Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області поновити ОСОБА_2 на посаді начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2015 по день поновлення на роботі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року позивачем в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Державної реєстраційної служби України № 6/к від 03 січня 2012 року ОСОБА_2 призначений на посаду начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області зі збереженням 11 рангу державного службовця в порядку переведення з міськрайонного управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу. Покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2015 № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. Крім того, затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (пункти 1, 2 Наказу).

Вказаним наказом затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів, зокрема, до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497 (пункт 5 Наказу).

Відповідно до копії наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 22.09.2015 № 2400/к «Про зміну в організаційно-штатній структурі районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції Черкаської області та попередження про звільнення» начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГТУЮ у Черкаській області зобов'язано до 25.09.2015 попередити про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, і ОСОБА_2 - начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області. З даним наказом позивач ознайомлений 23.09.2015

Згідно наказу № 2400/к начальником Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесене попередження ОСОБА_2 про скорочення посади начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області та запропонувати посаду державного реєстратора відділу юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Черкаського районного управління юстиції Черкаської області. Крім того, попереджено про наступне звільнення з займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України після закінчення 2-х місячного строку у разі відмови позивачем обійняти запропоновану посаду.

01.12.2015 позивач звернувся до начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою, якою відмовився від запропонованої посади.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 01.12.2015 № 3242/к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції Черкаської області відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано вимоги КЗпП України при звільненні позивача із займаної ним посади.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ст. 49-2 Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ч.1 ст. 42 Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Даний підхід підтверджений правовою позицією Верховного Суду України у Постанові Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9.

Відповідно п. 19 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно п. 14 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємств, установ, організацій.

У відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого департаментом соціальної політики Черкаської міської ради ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для ветеранів війни - інвалідів війни.

Крім того, Наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5 «Про затвердження положень про територіальні органи Міністерства юстиції України» зокрема затверджено Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, до завдань яких віднесено ті ж функції та завдання, які виконувались реєстраційними службами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено реорганізацію районного управління юстиції Черкаської області в структуру якого включено реєстраційну службу.

З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2015 року начальником Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області затверджено штатний розпис районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції на 2015 рік, з якого вбачається, відсутньою посада начальника, проте наявна посада заступника начальника Черкаського районного управління юстиції Черкаської області з питань державної реєстрації. Крім того, дана посада була вакантною на час звільнення позивача.

Поте, відповідачем не надано доказів пропонування позивачу всіх наявних вакантних посад, які останній може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, у тому числі і посади заступника начальника Черкаського районного управління юстиції Черкаської області з питань державної реєстрації.

Виходячи зі змісту вимог пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, колегія суддів вважає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи, передбачені трудовим законодавством, до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15 та від 19 травня 2015 року № 21-107а15.

При цьому, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що необґрунтованими є посилання відповідача на п. 9 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, відповідно до якого - начальник управління юстиції має заступників, у тому числі: заступника начальника управління юстиції з питань державної реєстрації або заступника начальника управління юстиції - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану (при наявності в структурі управління юстиції лише відділу державної реєстрації актів цивільного стану) та заступника начальника управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби або заступника начальника управління юстиції (при наявності в структурі управління юстиції двох та більше відділів державної виконавчої служби); заступники начальників управлінь юстиції призначаються на посади та звільняються з посад Міністром юстиції України за поданням начальника відповідного головного територіального управління юстиції. У випадку, якщо призначення особи на посаду заступника начальника управління юстиції здійснюється за результатами конкурсного відбору, Міністр юстиції України призначає таку особу за рекомендацією кадрової комісії.

Таким чином безпідставними є доводи відповідача, що позивачу необхідно було пройти співбесіду - 05 червня 2015 року, оскільки останній не проходив конкурсний відбір.

При цьому, колегія суддів не погоджується з посиланнями апелянта на те, що ОСОБА_2 не виявив бажання пройти вказану співбесіду з огляду на те, що про її проведення позивач не був належним чином повідомлений.

В заперечення цього під час апеляційного розгляду справи відповідач посилався на те, що позивачу була направлена телеграма, якою останнього було завчасно повідомлено про дату, час та місце проведення співбесіди.

Проте, колегія суддів зазначає, що зі змісту наявної в матеріалах справи телеграми неможливо встановити, що позивача було повідомлено саме про проведення співбесіди для подальшого заміщення вакантної посади заступника начальника Черкаського районного управління юстиції Черкаської області з питань державної реєстрації.

При цьому, в матеріалах справи міститься довідка Черкаської обласної організації спілки офіцерів України від 20 січня 2016 року № 10/38, відповідно до якої ОСОБА_2 з 03 червня 2015 року по 09 червня 2015 року знаходився у відрядженні у м. Харкові по справах спілки.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості взяти участь у проходженні співбесіди 05 червня 2015 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови позивача взяти участь у конкурсі на посаду заступника начальника з питань державної реєстрації, як і доказів пропонування йому відповідачем взяти участь у вказаному конкурсі.

З урахуванням наведеного, відповідачем протиправно прийнято наказ від 01 грудня 2015 року № 3242/к про звільнення позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 325 КЗпП)

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно вирішивши по суті даний спір, проте помилково не вирахував в мотивувальній частині та не зазначив в резолютивній частині постанови розмір суми коштів, який слід стягнути на користь позивача.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 01 грудня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за жовтень-листопад 2015 року.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 14 січня 2016 року № 4-1-37/91 середньоденна заробітна плата позивача складає 181,69 грн.

Період вимушеного прогулу позивача за період з 01.12.2015 по 22.01.2016 складає 37 днів.

37 х 181,69 = 6 722,53.

Отже, середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу становить 6 722,53 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Згідно зі ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області слід задовольнити частково, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року змінити - змінити.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в наступній редакції:

«Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_2 6 722 (шість тисяч сімсот двадцять дві) грн. 53 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року, за відрахуванням зборів, обов'язкових платежів та сум виплачених при його звільненні».

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 18 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.