Справа № 813/3172/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року № 813/3172/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Іванес Х.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій -

в с т а н о в и в :

Головне управління ДФС у Львівській області (позивач, далі ГУ ДФС у Львівській області) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач, ФО-П ОСОБА_2І.), в якому просить стягнути штрафні санкції у сумі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було порушено вимоги ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а саме зберігання алкогольних напоїв в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Тому, відповідно до ст. 17 вказаного Закону, ГУ ДФС у Львівській області було прийняте рішення про застосування до ФО-П ОСОБА_2 фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн, однак відповідач у порядку та строки, встановлені діючим законодавством, суму штрафних (фінансових) санкцій до бюджету не сплатив.

Представники позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що позивач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а саме зберігання алкогольних напоїв в місці, не внесеному до Єдиного реєстру. Стверджує, що 27.01.2015 ФО-П ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність, про що внесено запис № 3051439 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2015 ГУ ДФС у Львівській області відповідно до ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів прийнято рішення № 9/2100/0 про застосування фінансових санкцій до ФО-П ОСОБА_2 у розмірі 17000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Вказане рішення про застосування фінансових санкцій було винесено на підставі акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області від 30.01.2015 № 13/18/2100/НОМЕР_1.

Судом встановлено, що позивачем дане рішення оскаржено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 у справі № 813/3870/15 адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Львівській області про застосування фінансових санкцій від 06.02.2015 № 9/2100/НОМЕР_1.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 у справі № 813/3870/15 набрала законної сили 09.02.2016.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Відповідно до статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 даного Закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами державної податкової служби та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. У разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - у розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем зроблений висновок про зберігання алкогольних напоїв у місці, не внесеному до ЄДР місць для зберігання.

За змістом пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

При цьому, згідно із пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В даному випадку в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ФО-П ОСОБА_2 не сплачено штрафні санкції, які застосовані на підставі рішення Головного управління ДФС у Львівській області про застосування фінансових санкцій від 06.02.2015 № 9/2100/НОМЕР_1.

При цьому, відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 у справі № 813/3870/15, яка набрала законної сили 09.02.2016, рішення Головного управління ДФС у Львівській області про застосування фінансових санкцій від 06.02.2015 № 9/2100/НОМЕР_1 визнано протиправним та скасовано.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (частина друга статті 255 КАС України).

Таким чином, станом на момент розгляду даної справи судом, рішення про застосування до ФО-П ОСОБА_2 фінансових санкцій скасовано у судовому порядку, а тому у суду не має підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за вказаним рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то відповідно до статті 94 КАС України, такі стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 160-163, 183-2 КАС України, суд

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 18.04.2016 р.