Справа № 638/20502/15-а
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/53/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016 рокуДзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

з участю представника позивача ОСОБА_3

з участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2015 року ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова йому було відмовлено у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника через ненадання документів про місце фактичного проживання у місті Харкові. Вважає дії відповідача протиправними, просить суд позов задовольнити: визнати дії ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії у вязку з втратою годувальника неправомірними та зобовязати ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова призначити та виплатити йому пенсію у звязку з втратою годувальника з 11.06.2015 року.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову у звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, представника відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 10.06.2015 року позивач ОСОБА_2 10.06.2015 року звернувся до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, при цьому у графі «місце реєстрації» вказав адресу: Донецька обл., Волноваський р-н., с. Новоолексіївка, вул. Тополина, буд. 18; у графі «місце проживання» вказав адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 30.06.2015 року №9070 позивачу було повідомлено, що для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника йому необхідно подати до громадської приймальні управління: оригінал трудової книжки; оригінал та копію довідки, видану згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року №509; оригінал та копію трудової книжки позивача (а. с. 6).

04.09.2015 року позивачем до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова було надано заяву та документи (а. с. 7).

ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 19.11.2015 року №15571-02/26 позивачу було повідомлено про відмову у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника на підставі того, що позивачем не надано документи про місце фактичного проживання у місті Харкові (а. с. 9).

У відповідності до статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_6), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

При цьому, у відповідності до частини 2 статті 36 вищенаведеного Закону, непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до довідки Волноваської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії загального профілю серії МСЕ №099283, ОСОБА_2 є інвалідом першої групи з дитинства (а. с. 3).

У відповідності до пункту 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сімї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сімї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сімї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сімї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного звязку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, як вбачається із даного порядку, заявнику потрібно надати також документи про місце проживання (реєстрації).

У відповідності до пункту 2.22 вищезазначеного порядку, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання чи місця проживання», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У відповідності до статті19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 2 статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 та частина перша статті 8 Основного Закону України).

У Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що «верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності». Складовою верховенства права є правова визначеність, яка, зокрема, знаходить свій вияв у принципі законних (легітимних) очікувань.

Європейський суд з прав людини у справі ОСОБА_7 Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (Yvonne Van Duyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року №2, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача на призначення пенсії у звязку з втратою годувальника та зобовязання ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова призначити та виплатити пенсію у звязку з втратою годувальника з 11.06.2015 року, оскільки позивач фактично проживає на території Дзержинського району м. Харкова, через що і звернувся до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню, адже суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства та держави.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних бюджетних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 158-167, 256 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії у вязку з втратою годувальника неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова призначити та виплатити пенсію у звязку з втратою годувальника з 11.06.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий: