Справа № 298/146/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Київ К/800/50821/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого

2015 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року

у справі №298/146/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі

Закарпатської області

про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання

здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Позивач просив суд:

- визнати право ОСОБА_4 на отримання заробленої і призначеної пенсії по Закону України «Про державні пенсії» в 1989 року.

- визнати перерахунок пенсії Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області за період з 1991-2015 років таким, що порушує статтю 22 Конституції України, який звужує зміст і обсяг права на отримання заробленої і призначеної по Закону України пенсії.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області перерахунок пенсії із 132 рублів СРСР виконати без звуження змісту і обсягу права на отримання пенсії в державній грошовій одиниці.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 1991 року по 08 серпня 2014 року включно залишено без розгляду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період із 09 серпня 2015 року відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права у позивача на отримання пенсії згідно Закону «Про державні пенсії». При цьому застосував строк звернення до суду, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скаржник вважає, що висновки судів суперечать вимогам статті 22 Конституції України. Зазначив, що він має право на отримання пенсії за віком в максимальному розмірі в національній валюті, оскільки за часів СРСР йому було призначено пенсію саме у максимальному розмірі.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечення від Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області не надходили.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області та з 01.02.1989 року отримує пенсію за віком.

Пенсію позивачу призначено згідно Закону СРСР «Про державні пенсії».

У подальшому Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області здійснювало перерахунки пенсії позивача, з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач неодноразово звертався до управління з письмовими заявами та скаргами щодо неправильного нарахування пенсії за період з 1991-2015 років.

За результатами розгляду вищевказаних заяв позивачу, роз'яснено, що розмір його пенсії станом на 01.01.2015 року обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому відсутні підстави для перерахунку (а.с. 3, 6-9, 12-16, 21-22).

Незважаючи на вірне по суті рішення апеляційної інстанції, судова колегія зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції не проаналізували головний аргумент позивача щодо порушення вимог статті 22 Конституції України.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті Кодексу адміністративного судочинства України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України, також посилання на рішення Європейського суду з прав людини.

В рішені по справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) Європейський суду з прав людини зауважив, що заявниця посилалася, зокрема, на положення статті 46 Конституції, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій ситуації.

В даній справі таким специфічним, доречним та важливим аргументом було посилання позивача на положення статті 22 Конституції України.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналізуючи вказаний аргумент скаржника, судова колегія Вищого адміністративного суду України звертає увагу на неможливість його використання у правовідносинах, що склалися з 1991 року по липень 1996 року, оскільки Конституція України була прийнята та вступила в силу тільки 28.06.1996 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо порушення строку звернення позивача до суду з огляду на наступне.

Згідно позовних вимог, позивач оскаржував дії відповідача щодо перерахунку пенсії за період 1991 - 2015 роки, проте звернувся з даним позовом до суду тільки 09 лютого 2015 року.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову за період з 1991 року по 08 серпня 2014 року включно без розгляду, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у 1989 році позивачем було реалізовано своє право на отримання пенсії відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії».

На підставі статтей 98, 99 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» №762/96 від 25.08.1996 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» №1002 від 26.08.1996 року, позивачу перерахована пенсія на грошову одиницю України - гривню, яка становила 159,96 грн., в тому числі: 150 грн. - основний розмір пенсії (максимальний); 9,96 грн. - підвищення до пенсії, як учаснику війни.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» були внесені зміни до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що розмір пенсії збільшується за кожен рік страхового стажу понад необхідний на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1% від мінімального розміру пенсії на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Вказані зміни до Закону були доступними та передбачуваними.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2004 року з врахуванням стажу роботи та середньомісячного заробітку. Таким чином, розмір пенсії позивача з 01.01.2004 року складав 185,55 грн..

На підставі вищевказаного, позивачу проведено перерахунок пенсії з 12 січня 2005 року.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову щодо перерахунку пенсії позивачу з 09 серпня 2015 року.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цими судом допущені порушення норм процесуального права.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі №298/146/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді