Справа № 2а/0270/4049/11
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/4049/11

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача Дудар К.К.

представника відповідача Загороднього Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2011 року позивач - ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Гайсинської міжрайонної податкової інспекції Вінницької області від № від 26.08.2011 року.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 15.02.2016 року вказаний позов задовольнив .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що приватно-орендне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос" зареєстроване Гайсинською районною державною адміністрацією Вінницької області 03.02.2000 року. Основний вид діяльності, зокрема вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування зерняткових і кісточкових фруктів, вирощування ягід, горіхів інших плодових дерев і чагарників, що підтверджується довідкою АБ № 556843 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (т. 2 а.с. 41).

Гайсинською міжрайонною державною податковою інспекцією Вінницької області проведено документальну позапланову перевірку приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" за період з 01.01.2008 року по 01.03.2011 року.

За результатами даної перевірки прийнято акт №1199/2300/30612 від 08.08.2011 року (т. 1 а.с.16-55) та винесено податкове повідомлення - рішення № від 26.08.2011 року (т.1 а.с. 14), якими визначено, що позивачем було порушено п.п.8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", та збільшено суму грошового зобов'язання приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" за основним платежем 135489,14 грн., застосовано штрафні санкції у розмірі 33872,29 грн., а також за прострочення встановлених строків сплати податку з доходів фізичних осіб нарахована пеня в розмірі 120% річних облікової ставки НДС в сумі 22858,56 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене позивачем до Гайсинської МДПІ, що підтверджується листом-запереченням до акту перевірки №31 від 15.08.2011 року.

Гайсинською міжрайонною державною податковою інспекцією Вінницької області надано відповідь від 22.08.2011 року № 4527, якою зазначено, що оскільки позивач відповідно до норм Податкового кодексу України є податковим агентом, ним порушено п.п.8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Крім того, вказано на порушення норм законодавства, що регулює порядок та розміри орендної плати за землю, зокрема Указ Президента України від 02.02.2002 року № 92202 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" (т. 1 а.с. 15).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями ПК України та Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" , прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правовідносини з приводу сплати податків з доходів фізичних осіб на період виникнення спірних правовідносин регулювалися Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 № 889-IV. ( далі - Закон № 889-IV)

Згідно п. 1.15 Закону № 889-IV, податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Статтею 8 Закону № 889-IV визначено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Так, згідно п. 8.1.1. Закону № 889-IV вказаної статті, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Статтею 9 Закону № 889-IV визначено, особливості нарахування та сплати окремих видів доходів, зокрема і оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм).

Згідно вказаної статті, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше мінімальної суми орендного платежу, встановленої законодавством з питань оренди землі.

Відповідно статті 19 Закону № 889-IV, особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Тобто, відповідач виступаючи, відповідно до укладених ним договорів оренди земельних ділянок, орендарем, в даному випадку є податковим агентом по відношенню до орендодавців, та в силу зазначеного зобов'язаний повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу орендодавців.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності у позивача як податкового агента обов'язку сплатити податок з доходу фізичних осіб (орендодавців).

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення у зв'язку відсутністю можливості вирахувати заниження бази оподаткування підприємством протягом всього перевіряємого періоду через невідповідність кількості осіб, які фактично отримали виплату орендної плати за договорами оренди землі та кількістю укладених таких договорів, враховуючи наступне.

До такого висновку суд першої інстанції прийшов, у зв'язку із наявністю податкових розрахунків сум доходу, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку лише за 4 квартал 2010 року, а не за весь перевіряємий період.

Колегія суддів із такими висновками погодитися не може, та вважає за необхідне зазначити, що згідно з матеріалами справи, що протягом 2008 року за договорами оренди землі орендну плату у вигляді зерна отримали 681 особа, протягом 2009 року - 685 осіб та за 2010 рік 436 осіб.

Отже, у такому випадку на думку колегії суддів можливим є здійснити розрахунок заниження бази оподаткування підприємством з урахування кількості осіб які фактично отримали плату за договорами оренди за 2008 -2010 роки.

Згідно до п. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92202 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Таким чином враховуючи зазначене, та наданий відповідачем розрахунок, до бюджету не перераховано та не утримано основного платежу 114 565,60 грн та 28 641,40 грн. фінансових санкцій.

Водночас, згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням сума грошового зобов'язання, що підлягає сплаті за основним платежем 135 489,14 грн та 33 872,29 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, зазначене на думку колегії суддів не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення в цілому, на думку колегії, в такому випадку оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині суми грошового зобов'язання за основним платежем у сумі 20 923,54 грн. та фінансових санкцій в сумі 5 230,89 грн. відповідно.

Також, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до 8.1.2 Закону № 889-IV податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Тобто, нарахування оподаткованого доходу і є підставою для сплати податковим агентом податку, при цьому незалежно від того чи був такий нарахований дохід виплачений чи ні, однак в даному випадку у зв'язку відсутністю відомостей про нарахований, виплачений та утриманий податок з доходів фізичних осіб за 2008-2010 рік які неодноразово витребовувались у позивача судом, відсутня можливість встановити відповідні суми та як наслідок встановити суми грошового зобов'язання, що підлягає сплаті за нарахованими доходами у вказаному періоді.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватно-орендне підприємство " Сільськогосподарське підприємство "Колос" до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Гайсинської міжрайонної податкової інспекції Вінницької області від № від 26.08.2011 року в частині нарахування грошового зобов'язання в сумі 20 923,54 грн. та фінансових санкцій в сумі 5 230,89 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 квітня 2016 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.