Справа № 815/615/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/615/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

За участю

Представник апелянтів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченка Миколи Борисовича, Старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білого Кирила Юрійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправною та скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Приморський відділ ДВС), начальника Приморського відділу ДВС Шуляченко М.Б., старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС Білого К.Ю., в якому просять:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Приморського відділу ДВС в особі начальника відділу Шуляченко М.Б. та старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС Білого К.Ю., виражені у незаконному накладенні арешту на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0718 га, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_2, та незадоволенні заяви про зняття арешту із вказаного нерухомого майна після виявлення порушення у накладенні такого арешту;

- визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Приморського відділу ДВС Білого К.Ю. про накладення арешту на зазначене нерухоме майно;

- зобов'язати Приморський відділ ДВС в особі начальника відділу Шуляченко М.Б. та старшого державного виконавця Білого К.Ю. зняти арешт з цього нерухомого майна.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у відкритті провадження за адміністративним позовом - відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду, посилаючись на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що справи, в якій однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, підсудні адміністративним судам на підставі ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, та відповідно мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що листом від 31 грудня 2015 року №12109 позивачів було повідомлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження про стягнення грошової суми у розмірі 2890423,3 грн з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб. Під час примусового виконання виконавчого провадження державним виконавцем відділу було накладено арешт на майно боржника, котре було виявлено під час направлення запитів до правоустановчих органів. Також позивачам роз'яснено, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» вони можуть звернутися до суду з вимогами про зняття арешту з їхнього майна.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців.

Згідно вказаної статті державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

До обов'язків державного виконавця, згідно вказаної норми, належить, зокрема, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі; здійснення цих заходів лише у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини 3 статті 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положеннями частин 1, 5 статті 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 114 ЦПК України визначено виключну підсудність цивільних справ за позовами про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Постановою пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» №6 від 27.08.1976 року зазначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

З огляду на предмет та підстави позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що за захистом своїх прав та інтересів у даному випадку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повинні звертатися до загального місцевого суду з позовом про зняття арешту з належного їм на праві власності майна, адже спірне питання в даній справі фактично полягає у встановленні належності арештованого державним виконавцем майна до їх власності чи до власності ОСОБА_2.

Цей висновок узгоджується із положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 199; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: Косцова І.П..

Суддя: Турецька І.О.

Суддя: Стас Л.В.