Справа № 804/7060/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 квітня 2016 року м. Київ К/800/8853/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШТРЕЙД"

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року

у справі № 804/7060/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШТРЕЙД"

до Дніпропетровської митниці державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 05 листопада 2014 року № 110000003/2014/000004/2; від 09 жовтня 2014 року № 110100000/2014/0000176/1; від 05 грудня 2014 року № 110110000/2014/000023/1; від 24 грудня 2014 року № 110110000/2014/000025/1; від 29 грудня 2014 року № 110110000/2014/000028/1; від 19 січня 2015 року № 110110000/2015/000006/1; від 17 січня 2015 року № 110080000/2015/000006/1.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року скасовано, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару № 110100000/2014/200176/1 від 09 жовтня 2014 року, № 110000003/2014/000004/2 від 05 листопада 2014 року - залишено без розгляду. В іншій частині в задоволені адміністративного позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШТРЕЙД", в якій позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як видно з оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, що з метою митного оформлення товарів позивачем подано митні декларації від 05 грудня 2014 року № 110110000/2014/003102; від 24 грудня 2014 року № 110110000/2014/003215; від 25 грудня 2014 року № 110110000/2014/003230; від 29 грудня 2014 року № 110110000/2014/003242; від 30 грудня 2014 року № 110110000/2014/003253; від 17 січня 2015 року № 110080000/2015/000426; від 19 січня 2015 року № 110110000/2015/000102. У вказаних деклараціях, митна вартість товару визначена за основним методом - за ціною договору (контракту). Крім того, на вимогу митниці, позивачем надавалися додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У зв'язку із недостатністю наданих на підтвердження заявленої митної вартості документів, ненаданням витребуваних митним органом додаткових документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості від 05 листопада 2014 року № 110000003/2014/000004/2; від 09 жовтня 2014 року № 110100000/2014/0000176/1; від 05 грудня 2014 року № 110110000/2014/000023/1; від 24 грудня 2014 року № 110110000/2014/000025/1; від 29 грудня 2014 року № 110110000/2014/000028/1; від 19 січня 2015 року № 110110000/2015/000006/1; від 17 січня 2015 року № 110080000/2015/000006/1. Дані рішення про коригування митної вартості товару стали підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог щодо скасування рішень про коригування митної вартості від 09 жовтня 2014 року № 110100000/2014/200176/1 та від 05 листопада 2014 року № /2014/000004/2 з огляду на те, що про порушені права позивач дізнався при отриманні оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів 09 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року, про що свідчать роздруківки електронних повідомлень з ЄАІС, а звернувся до суду 04 червня 2015 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 99 КАС України, та за відсутності поважності причини його пропуску.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постановах Верховного суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 та від 02 червня 2015 року у справі 21-498а15.

Відмовляючи в задоволені позову, в іншій частині позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до норм митного законодавства. При цьому Відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм надав Позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак позивач витребуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості не надав. Враховуючи встановлені розбіжності та відмову Позивача від надання додаткових документів у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену Позивачем, що дало митниці підстави для коригування митної вартості товарів за резервним методом згідно з положеннями ст. 64 МКУ. Митниця у рішеннях послідовно довела неможливість застосування попередніх методів. Рішення митниці та Картки відмови за формою та змістом відповідають встановленим законом вимогам.

Так, згідно з ч. 2 ст. 53 МК України, серед документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Отже, за умови попередньої оплати, передбаченої умовами зовнішньоекономічної операції, банківські платіжні документи віднесені законодавцем до обов'язкових документів, які подаються декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару. Відсутність факту оплату не звільняє декларанта від обов'язку підтвердження заявленого ним рівня митної вартості товару.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України, серед документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

За умови відсутності у декларанта вказаних документів, вірним є висновок суду апеляційної інстанції, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки надані декларантом документи на підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до норми пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки суду апеляційної інстанції та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШТРЕЙД" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі № 804/7060/15 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед