Справа № 824/130/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/130/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Пелехатої А.В.

сторін:

позивач - не зявився

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Новоселицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.06.2015 р. за №7341-17 (форми "Ф") Новоселицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо визначення їй суми податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser 200, д/н НОМЕР_1, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, із дизельним двигуном обємом 4461 см. куб., який зареєстрований 26.10.2013 р. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 456166, виданого Чернівецьким центром при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області. В серпні 2015 р. позивачкою одержано податкове повідомлення - рішення від 11.06.2015 р. за №7341-17 (форми "Ф") про визначення суми податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" на суму 25000,00 грн., яке підлягає сплаті впродовж 60 днів з дня вручення.

Вважає, зазначене рішення Новоселицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області незаконним і необґрунтованим, оскільки ст. 267 Податкового кодексу України не вказано, що державна податкова інспекція має право визначати платнику транспортного засобу податкове зобовязання саме у 2015 р. Посилаючись на ст. 4 Податкового кодексу України наголошує, що введений в податкову систему України 28.12.2014 р. транспортний податок може застосовуватися до власників транспортних засобів лише з 01.01.2016 р. Звертала увагу на те, що транспортний податок нараховується, якщо транспортний засіб використовується понад 5 років і з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., придбаний після 01.01.2015 р.

Також зазначала, що податкове повідомлення-рішення, яким їй визначено у 2015 р. податкове зобов'язання із транспортного податку не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України та не узгоджується із вимогами верховенства права.

В судове засідання призначене на 11.04.2016 р. позивачка не з'явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження. Просила суд задовольнити позовні вимоги.

Новоселицька обєднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач) до суду подала письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування заперечення відповідач вказував, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного відповідачем, є безпідставними, оскільки відповідно до Податкового кодексу України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 р. і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/А, квартира 18, м. Новоселиця, Новоселицький район, Чернівецька область.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 456166, виданого Чернівецьким центром при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області власником легкового автомобіля НОМЕР_4, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, із дизельним двигуном обємом 4461 см. куб., який зареєстрований 26.10.2013 р. є фізична особа ОСОБА_2 (а.с. 9).

19.02.2015 р. Центр 7304 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Герцаївського, Новоселицького та Хотинського районів МВС України направив на адресу Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області список легкових автомобілів, які використовуються до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. (а.с. 54-55).

Як слідує з наданої інформації за позивачкою, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/А, квартира 18, м. Новоселиця, Чернівецька область зареєстровано транспортний засіб: Toyota Land Cruiser 200, д/н НОМЕР_1, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2.

11.06.2015 р. Новоселицькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" за №7341-17, яким позивачці визначено суму податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. (а.с. 8).

Вказане рішення отримано позивачкою 29.07.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

01.01.2015 р. набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 р. Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п.п. 267.5.1. п.267.5 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому, календарний рік - це проміжок часу з 01 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів. Річний обсяг повинен обчислюватись за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №21-94а13 від 16.04.2013 р.

Відповідно до пунктів 14.1.124, 14.1.163, 14.1.220, 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України у цьому Кодексі поняття вживаються у такому значенні: новий транспортний засіб - транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію; перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше; рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах; транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст.267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_4, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, із дизельним двигуном обємом 4461 см. куб., перша реєстрація проведена 26.10.2013 р. за ОСОБА_2 на праві власності. Інші відомості щодо реєстрації даного транспортного засобу за іншими власниками відсутні. Тобто на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення (11.06.2015 р.) термін використання вказаного автомобіля складав менше п'яти років та останній є об'єктом оподаткування, а позивачка є платником транспортного податку у відповідності до п. п. 267.1.1, 267.2.1 ст. 267 ПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 29 Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 р. № 3353-ХІІ (далі Закон № 3353-ХІІ, в редакції чинній на час реєстрації легкового автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів і стандартів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, а нормативно-технічна документація має бути узгоджена з відповідними уповноваженими державними органами. Перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми. Сертифікаційні випробування проводяться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 31 Закону № 3353-ХІІ транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Статтею 34 Закону № 3353-ХІІ встановлено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Порядок проведення державної реєстрації транспортних засобів врегульований постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 р. (далі Порядок, в редакції чинній на час реєстрації легкового автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200).

Відповідно до вказаного Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Згідно п. 6 Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Пунктом 8 цього Порядку встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, в т.ч.: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація на паперовому носії або електронна вантажна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери тощо.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Бланки довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств-виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, за формами згідно з додатками 1 і 6 є бланками суворої звітності і виготовляються відповідно до порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. № 283.

Згідно п. 10 Порядку державна реєстрація нових транспортних засобів, а також тих, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов'язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до підрозділів Державтоінспекції.

На зареєстровані у підрозділі Державтоінспекції транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається (п. 16 Порядку).

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 10.05.1993 р. № 46-93 Про стандартизацію і сертифікацію (в редакції чинній на час реєстрації легкового автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200) передбачено, що сертифікація продукції в Україні поділяється на обов'язкову та добровільну. Сертифікація продукції здійснюється уповноваженими на те органами з сертифікації - підприємствами, установами і організаціями з метою: запобігання реалізації продукції, небезпечної для життя, здоров'я та майна громадян і навколишнього природного середовища; сприяння споживачеві в компетентному виборі продукції; створення умов для участі суб'єктів підприємницької діяльності в міжнародному економічному, науково-технічному співробітництві та міжнародній торгівлі.

Згідно ст. 15 Декрету обов'язкова сертифікація на відповідність вимогам нормативних документів проводиться органами з сертифікації незалежно від форми власності виключно в державній системі сертифікації. Обов'язкова сертифікація в усіх випадках повинна включати перевірку та випробування продукції для визначення її характеристик і подальший державний технічний нагляд за сертифікованою продукцією.

Відповідно до ст. 16 Декрету під час проведення сертифікації та у разі позитивного рішення органу з сертифікації заявникові видається сертифікат та право маркувати продукцію спеціальним знаком відповідності.

Згідно п.п. 21.1.1. та 21.1.2 п. 21 Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за № 466/10746, автомобілі нові та ті, що були у використанні мають відповідати ДСТУ 3649-97, ДСТУ UN/ECЄ R 13-09:2002, ДСТУ UN/ECЄ R 26-02:2005, ДСТУ UN/ECЄ R 43-00:2002, ДСТУ UN/ECЄ R 48-02:2002, ДСТУ UN/ECЄ R 83-03:2002 (рівень вимог С), ДСТУ 4277:2004.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка є власником легкового автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200, 2013 року випуску, обєм двигуна 4461 см. куб, реєстраційний номер НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, дата першої реєстрації 26.10.2013 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 456166.

Дослідженням письмових доказів витребуваних з регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, на підставі яких проведено реєстрацію вказаного транспортного засобу за позивачкою встановлено, що 26.10.2013 р. ТОВ Олімп-Моторс позивачці видано довідку-рахунок серії ААА № 003897, в якій вказано, що їй (позивачці) продано та видано автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200, номер кузова НОМЕР_2, вартістю 856872,00 грн.

Дослідженням вантажно-митної декларації № 12511002/2013/116558 від 21.10.2013 р. встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Тойота-Україна (04655, Московський проспект, 24-Б, Київ, Україна) ввезло на митну територію України автомобіль новий, легковий, дизельний, марки Toyota Land Cruiser 200, ідент. № кузова JTMNV05J404122794, пот. -173 кВт, № дв. 1VD0222792, тип кузова універсал, колір-чорний, м.р.в.- 2013, к. р. в. 2013, колісна формула 4х4, місць -7, для перевезення людей. Виробник Toyota Motor Corporation.

20.12.2012 р. між Підприємство з іноземними інвестиціями Тойота-Україна та товариством з обмеженою відповідальністю Олімп-Моторс було укладено договір про призначення уповноваженого дилера продукції Toyota.

З матеріалів справи вбачається, Підприємству з іноземними інвестиціями Тойота-Україна видано сертифікат відповідності серії ВВ, зареєстрований в Реєстрі за № UA1.009.0083952-13, терміном дії з 23.04.2013 р. до 22.04.2014 р., який виданий органом сертифікації дорожніх транспортних засобів та систем управління якістю ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ (03113, м. Київ, пр. Перемоги, 57, свідоцтво про уповноваження № UA.PN.009 від 06.04.2011 р.).

Згідно вказаного сертифікату відповідності, підприємство з іноземними інвестиціями Тойота-Україна є постачальником продукції в Україні (виробник продукції Toyota Motor Corporation) автомобілі легкові Toyota Land Cruiser 200 (mun J20) з бензиновим двигуном 1UR-FE та дизелем 1VD-FTV.

У сертифікаті відповідності зазначено, що автомобілі легкові Toyota Land Cruiser 200 (mun J20) відповідає ДСТУ UN/ECЄ R 10-01:2002, Правил ЄЕК ООН № 10-02, ГОСТ 17822-91; ДСТУ UN/ECЄ R 13-09:2002, Правил ЄЕК ООН № 13-09; ДСТУ UN/ECЄ R 24-03:2005, Правил ЄЕК ООН № 24-03; ДСТУ UN/ECЄ R 26-02:2005, Правил ЄЕК ООН № 26-02, ДСТУ UN/ECЄ R 43-00:2002, Правил ЄЕК ООН № 43-00; ДСТУ UN/ECЄ R 48-02:2002, Правил ЄЕК ООН № 28-02; ДСТУ UN/ECЄ R 51-02:2004, Правил ЄЕК ООН № 51-02; Правил ЄЕК ООН № 83-05 (В), ЄВРО -4.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.10.2013 р. позивачка звернулася із заявою №29024423 до ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області про реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, із дизельним двигуном обємом 4461 см. куб.

З урахуванням досліджених письмових доказів, суд приходить до переконання, що вказаний легковий автомобіль, згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивачка в такому разі є платником вказаного податку. Тому, приймаючи 11.06.2015 р. податкове повідомлення - рішення №7341-17, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

Посилання позивачки на рішення сесії Новоселицької міської ради Чернівецької області , як підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись з 2016 р. суд не бере до уваги, оскільки рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обовязок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Твердження позивачки про порушення принципу стабільності в частині внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки суд оцінює критично, так-як дана норма передбачає внесення змін щодо існуючих податків та зборів не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, натомість податок на майно є новим видом податку.

Крім цього, дотримання вимог ст. 4 ПК України, зокрема щодо принципу стабільності податкового законодавства та принципу соціальної справедливості, покладається на законодавця. Будь-яких змін до ПК України на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення внесено не було, норми ст.267 ПК України є чинними та не визнавалися неконституційними, а отже підлягають застосуванню.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас, відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивачку після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28.12.2014 р., та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 р.

Суд звертає увагу на те, що Закон № 71-VІІІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі за норми ст. 4 ПК України, тому при подоланні колізії положень нормативно-правового (их) акту (ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто Закону № 71-VІІІ.

Також суд звертає увагу на те, що саме за державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010 р. прийнятому в справі Щокін проти України (заяви N 23759/03 та N 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів (п. 50).

Тому, введення нового виду податку транспортного податку на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати законним втручанням держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Доводи позивачки щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд вважає необґрунтованими, оскільки не спростовують обовязку позивачки сплати транспортний податок.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися субєкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час вирішення справи відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.К. Левицький

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2016 р.