Справа № 817/2227/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2227/15

08 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
до Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 28.10.2013, № від 10.04.2015, № від 10.04.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/02 від 03.07.2015, рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішень № від 10.04.2015, № від 10.04.2015 та рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.09.2015).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що єдиною підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік є встановлення податковим органом завищення собівартості реалізованих товарів за 2012 рік у сумі 63 124 грн. за рахунок включення до витрат вартості товарів, які відвантажені покупцям у 2012 році, але не оплачені у вказаному періоді.

Проте, як вказує позивач, податковим органом в акті перевірки не зазначено жодного первинного документу та будь-яких інших доказів, що підтверджують факт завищення позивачем витрат у 2012 році.На противагу такому висновку відповідача, у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують правомірність віднесення до складу валових витрат у 2012 році витрат, понесених у зв'язку із здійсненням господарської діяльності.

Крім того, як вбачається з акту перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015, підставою для формування висновку про порушення позивачем порядку формування витрат є проведення відповідачем розрахунку коефіцієнтів собівартості закупленої позивачем продукції, в наслідок чого встановлено завищення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей в сумі 14 640,53 грн., а також встановлення відповідачем завищення платником податків інших витрат на суму 4 509,41 грн.

Як зазначає позивач, податковим органом не враховано вимоги п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п. 14.1.228, п.138.8, п. 177.2 та п. 177.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, згідно яких,до складу собівартості продукції повинні включатися витрати, що прямо пов'язані з виробництвом продукції (витрати на придбання сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленої продукції, витрати на переробку сировини для виготовлення готової продукції), ці витрати повинні бути документально підтверджені, пов'язані з отриманням доходів, повинні включатися до витрат операційної діяльності відповідно до Розділу ІІІ Податкового кодексу та фактично сплачені підприємцем.

Разом з тим, при перевірці позивачем були надані податковому органу всі первині документи щодо підтвердження фактичних витрат.

Враховуючи правильність визначення доходу позивача, то підстав для нарахування єдиного внеску для фізичної особи-підприємця, визначається із суми доходу такого підприємця, відсутні.

За таких обставин позивач вважає, що висновки акту перевірки №212/17- від 14.10.2013 та акту перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015, є безпідставними та необґрунтованими, тому спірні рішення, винесені за наслідками таких актів перевірок, підлягають скасуванню.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представник позивача з мотивів, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позовні вимоги не визнав, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, щоперевіркою діяльності позивача встановлено завищення витрат від ведення підприємницької діяльності за 2013 рік в сумі 14 880,53 грн. та за 2014 рік в сумі 4 269,41 грн., в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у 2013 році на суму 2 232 грн. та у 2014 році на суму 640,41 грн.

Також перевіркою встановлено, що у податковому розрахунку ф. №1ДФ за ІІІ квартал 2013 не відображено за ознакою 157 «Дохід самозайнятій особі» нараховані та виплачені доходи фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, у розмірі 240 грн.; у податкових розрахунках ф. №1ДФ за І-IV квартал 2013, І-IV квартал 2014 відображено нарахування заробітної плати працівнику ОСОБА_5 з помилкою у Реєстраційному номері облікової картки платника податків, а саме: зазначено серію та номер паспорта громадянина.

Представник відповідача зазначає, що під час перевірки було встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску в загальній сумі 82 273,94 грн., в результаті чого донараховано 28 549,06 грн. єдиного внеску.

Перевіркою вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями встановлено порушення п.8 ст.9 в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

З таких підстав вважає, що оскаржувані рішення повній мірі відповідають вимогам законодавства і підстави для їх скасування в судовому порядку відсутні, тому просив суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд зазначає наступне.

Згідно витягу з ЄДРПОУ, долученого позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрованийз 29.09.2000 як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у Дубровицькій ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області.

Судом встановлено, що в період з 24.09.2013 по 07.10.2013, на підставі ст.20 розділу І, ст.ст.75, 77, 82 глави 8 розділу II Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено Акт №212/17- від 14.10.2013 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Висновками даного акту перевірки встановлено, в тому числі, порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог п.138.4, п.138.8 ст.138 Розділу ІІІ та п.177.4, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ.

На підставі такого висновку відповідачем було оформлено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 28.10.2013, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 9 469 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 4 734,5 грн., всього 14 203,5 грн.

Також, як встановлено судом, в період з 11.03.2015 по 24.03.2015, на підставі ст.20 розділу І, ст.ст. 75, 77, 82 глави 8 розділу II Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено Акт №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015 про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Висновками даного акту перевірки встановле нопорушення позивачем вимог п.177.4, п.177.2 ст.177 Розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, а саме: завищено витрати від ведення підприємницької діяльності за 2013 в сумі 14 880,53 грн. та за 2014 в сумі 4 269,41 грн., в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у 2013 на суму 2 232 грн. та у 2014 на суму 640,41 грн.; вимог п.51.1 ст.51, п.119.2 ст.119, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 13.01.2011 №46/18784, по яких встановлено: у податковому розрахунку ф. №1ДФ за ІІІ квартал 2013 не відображено за ознакою 157 «Дохід само зайнятій особі» нараховані та виплачені доходи фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, у розмірі 240 грн.; у податкових розрахунках ф. №1ДФ за І-IV квартал 2013, І-IV квартал 2014 відображено нарахування заробітної плати працівнику ОСОБА_5 з помилкою у Реєстраційному номері облікової картки платника податків, а саме: зазначено серію та номер паспорта громадянина;вимог ч.4 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, п.1 ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме: занижено базу нарахування єдиного внеску в загальній сумі 82 273,94 грн., в результаті чого донараховано 28 549,06 грн. єдиного внеску та вимог п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014.

На підставі таких висновків відповідачем було винесені наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 10.04.2015, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2 872,41 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 718,1 грн., всього 3 590,51 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2015, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 510 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/1 від 31.03.2015, якою встановлено загальну суму боргу платника єдиного внеску станом на 31.03.2015 в розмірі 28 549,06 грн.;

- рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 3 876,03 грн.;

- рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф у розмірі 110 грн. (10%) та нараховано пеню у розмірі 190,3 грн. (0,1% від суми недоїмки) за період з 11.02.2014 року по 15.08.2014 , всього 300,3 грн.;

- рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф у розмірі 173,89 грн. (10%) та нараховано пеню у розмірі 138,56 грн. (0,1% від суми недоїмки) за період з 23.09.2013 по 28.10.2014, всього 312,45 грн.;

- рішення № від 10.04.2015 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф у розмірі 135,41 грн. (10%) та нараховано пеню у розмірі 29,07 грн. (0,1% від суми недоїмки) за період з 01.01.2011 до 30.09.2013, всього 164,48 грн.

Надаючи оцінку правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, суд враховує наступне.

Як вбачається із акту перевірки №212/17- від 14.10.2013, підставою для донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік є встановлення податковим органом завищення собівартості реалізованих товарів за 2012 рік у сумі 63 124 грн. за рахунок включення до витрат вартості товарів, які відвантажені покупцям у 2012 році, але не оплачені у вказаному періоді.

Проте, з детального аналізу акту перевірки№212/17- від 14.10.2013 та заперечень на адміністративний позов суд не можливо встановити, по яких господарських операціях були встановлені порушення щодо завищення витрат.

Згідно з п. п. 3-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року №34/18772 (із змінами та доповненнями), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. 5.2. Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

В порушення вищезазначених норм, відповідачем в акті перевірки№212/17- від 14.10.2013 не зазначено жодного первинного документу та будь-яких інших доказів, що підтверджують факт завищення позивачем витрат у 2012 році.

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено первинні бухгалтерські документи (видаткові, податкові накладні та квитанції до прибуткових касових ордерів, книга обліку доходів та витрат), що підтверджують правомірність віднесення до складу валових витрат у 2012 році витрат, понесених у зв'язку із здійсненням господарської діяльності.

Також судом встановлено з акту перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015, що підставою для формування висновку про порушення позивачем порядку формування витрат є проведення відповідачем розрахунку коефіцієнтів собівартості закупленої позивачем продукції, в наслідок чого встановлено завищення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей в сумі 14 640,53 грн., а також встановлення відповідачем завищення платником податків інших витрат на суму 4 509,41 грн., а саме: витрати на обслуговування програми МЕДОК, закупка комплектуючих до ПК, шин до автомобіля та погашення адміністративних штрафів.

Проте, наявні в матеріалах справи докази спростовують такі висновки відповідача.

Так, відповідач у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, який, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних порушень) визначені обов'язки посадових осіб контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Посадові особи ДПІ при прийнятті рішень зобов'язані виходити із наявності в діяльності платника податків об'єктивних порушень вимог податкового чи іншого законодавства, які задокументовані актом перевірки.

Згідно з п. п. 5-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 №34/18772 (із змінами та доповненнями), в акті перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень. При цьому ці порушення в акті перевірки викладаються чітко, об'єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд зазначає, що відповідачем в акті перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015 не зазначено первинних документів та будь-яких інших доказів, що підтверджують факт завищення позивачем витрат у 2013-2014 роках.

Згідно положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, а також враховуючи принципи прийняття суб'єктом владних повноважень рішень, які викладенні у ч.3ст.2 КАС України, не допускається прийняття рішень на підставі припущень, які не підтверджуються відповідними доказами. У силу положень ч.2 ст.71 КАС України саме на відповідача покладено обов'язок доказувати законність своїх рішень. При цьому під доказами в адміністративному судочинстві розуміють будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.69 КАС України). Припущення в розумінні КАС України не є доказами у справі.

Так, оскаржувані рішення, прийняті за наслідками перевірки на підставі акту перевірки. Дослідженням змісту зазначеного акту перевірку можна прийти до висновку, що він не відповідає вимогам Порядку№984 в частині чіткого, об'єктивного відображення порушень податкового законодавства. Факти викладені у ньому не в повній мірі підтверджуються первинними документами, що у сукупності з іншими обставинами, призвело до винесення незаконних рішень.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, під витратами розуміють суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу ІІІ цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно до п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», собівартість реалізованої продукції складається із виробничої собівартості продукції, реалізованої протягом звітного періоду, нерозподілених загальновиробничих витрат та понаднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; перемінні загальновиробничі і постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції встановлюється підприємством (підприємцем) самостійно.

Пунктом 138.8 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів; інших прямих витрат.

Відповідно до п. 177.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Згідно до п. 177.2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, для визначення загального оподатковуваного доходу застосовується касовий метод, а при визначенні витрат враховуються тільки ті витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

Враховуючи вимоги п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п. 14.1.228, п.138.8, п. 177.2 та п. 177.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, до складу собівартості продукції повинні включатися витрати, що прямо пов'язані з виробництвом продукції (витрати на придбання сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленої продукції, витрати на переробку сировини для виготовлення готової продукції), ці витрати повинні бути документально підтверджені, пов'язані з отриманням доходів, повинні включатися до витрат операційної діяльності відповідно до Розділу ІІІ Податкового кодексу та фактично сплачені підприємцем.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Витрати підприємця можна віднести до складу валових лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування валових витрат. У свою чергу, фактичність витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб (додаток 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013-2014 роки), загальна сума оплачених витрат на придбання товару у 2013 році становить 1 029 532,77 грн., у 2014 році - 436 933,36 грн.

Представником позивача зазначалося, а відповідачем не заперечувалося, що при перевірці були надані податковому органу всі первині документи щодо підтвердження фактичних витрат. Зауважень щодо відсутності документів чи їх невірного оформлення в акті перевірки не зазначено.

Відповідно до поданих позивачем до податкового органу податкових декларацій про майновий стан та доходи, за 2013 рік позивачем задекларовано чистого доходу від здійснення всіх видів діяльності у сумі 21 000 грн., за 2014 рік - 10 890 грн.

Господарська діяльність, відповідно до п. 14.1.36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об'єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Згідно зі статтею 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання на всі види продукції (робіт, послуг) самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. Виняток становлять види продукції (робіт, послуг), щодо яких встановлено державні ціни.

Враховуючи вищевикладені норми, зважаючи на наявність в матеріалах справи первинних документів, що підтверджують витрати, понесені позивачем, у податкового органу відсутні підстави для проведення розрахунку коефіцієнтів собівартості закупленої позивачем продукції та зменшення витрат, пов'язаних з господарською діяльністю позивача.

Щодо твердження відповідача про завищення позивачем інших витрат на суму 4 509,41 грн., а саме: витрат на обслуговування програми МЕДОК, закупка комплектуючих до ПК, шин до автомобіля, погашення адміністративних штрафів, то наявність запису даних витрат в книзі обліку доходів і витрат не свідчить про включення їх до складу валових витрат у податковій звітності за відповідні періоди.

Згідно даних книги доходів і витрат за 2013-2014 та виписки банку по рахунку №3500 за 07.10.2014, позивачем було включено витрати на закупівлю товару (пшениці) згідно видаткової накладної №1 від 14.08.2014 на суму 4 500 грн., який в подальшому був реалізований покупцям.

Таким чином, висновки податкового органу щодопорушення позивачем вимог п.177.4, п.177.2 ст.177 Розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, а саме: завищено витрати від ведення підприємницької діяльності за 2013 рік в сумі 14 880,53 грн. та за 2014 рік в сумі 4 269,41 грн., в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у 2013 році на суму 2 232 грн. та у 2014 році на суму 640,41 грн.зафіксовані в акті перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015, не відповідають дійсним обставинам справи та їх документальним підтвердженням.

Надаючи оцінку правомірності прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/1 від 31.03.2015, рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.04.2015 № та рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.04.2015 №, № та №, суд враховує наступне.

По своїй правовій природі база нарахування єдиного внеску для фізичної особи-підприємця визначається із суми доходу такого підприємця.

Зокрема, відповідно до змісту п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями, по відношенню до позивача, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У ході перевірки відповідачем встановлено, що позивачем занижено базу нарахування єдиного внеску у зв'язку із заниженням його доходу. Розмір заниженого доходу позивача безпосередньо вплинув на прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 28.10.2013, № від 10.04.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/1 від 31.03.2015, рішення про застосування штрафних санкцій від 10.04.2015 №, №, № та №.

Таким чином, 63 124 грн. (сума визначеного відповідачем доходу за 2012 рік по акту перевірки №212/17- від 14.10.2013) + 14 880,53 грн. + 4 269,41 грн. (суми визначених відповідачем доходів за 2013-2014 роки по акту перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015) = 82 273,94 грн. (загальна сума визначених відповідачем доходів за 2012-2014 роки, яка є базою нарахування єдиного внеску).

82 273,94 грн. х 34,7% (розмір єдиного внеску від бази нарахування) = 28 549,06 грн. нарахованого до сплати єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/1 від 31.03.2015.

У зв'язку із правомірністю формування витрат позивачем, донарахування позивачу єдиного внеску у розмірі 28 549,06 грн. є не безпідставним, тому дана вимога підлягає скасуванню.

Щодо рішення №, № та №, то дані рішення по своїй правовій природі є похідними від вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/1 від 31.03.2015 року, тому також підлягають скасуванню.

Крім того, як вбачається із акту перевірки №100/17/НОМЕР_1 від 31.03.2015, відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в Дубровицькому районі №1271/02 від 28.04.2014, до позивача належить застосувати за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.07.2013 по 27.09.2013 штрафні санкції у розмірі 10% від суми боргу у сумі 135,41 грн. та пеню в сумі 29,07 грн.

Як наслідок, відповідачем було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.04.2015 №.

Проте, відповідачем не було перевірено правильність зазначеної в листі пенсійного органу інформації та не наведено жодного доказу несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску за період з 22.07.2013 по 27.09.2014, тому таке твердження ґрунтується на припущеннях податкового органу, що є неприпустимим при проведенні перевірки.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2015, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 510 грн. за не вірне оформлення відомостей (довідки форми 1-ДФ) про нараховані та виплачені фізичним особам суми доходів і суми утриманих з них податків, то суд зазначає наступне.

Згідно п.1.1.Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 13.01.2011 №46/18784 (далі - Порядок), цей Порядок визначає порядок заповнення і подання органам державної податкової служби України (далі - органи ДПС) Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (далі - податковий розрахунок) відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України.

Відповідно до п.2.1. - 2.3. Порядку, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Податковий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент протягом звітного періоду.

Податковий розрахунок подається до органу ДПС за місцезнаходженням податкового агента - юридичної особи або її відокремлених підрозділів чи до органу ДПС за податковою адресою фізичної особи - податкового агента.

Згідно п. 176.2 б) ст. 176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язаніподавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно п.119.2 ст. 119 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку -тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Судом встановлено, що у податковому розрахунку форми №1ДФ за ІІІ квартал 2013 позивачем не відображено за ознакою 157 «Дохід само зайнятій особі» нараховані та виплачені доходи фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, у розмірі 240 грн.; у податкових розрахунках форми №1ДФ за І-IV квартал 2013, І-IV квартал 2014 року відображено нарахування заробітної плати працівнику ОСОБА_5 з помилкою у Реєстраційному номері облікової картки платника податків, а саме: зазначено серію та номер паспорта громадянина, що є порушенням вищезазначених норм законодавства, тому відповідачем правомірно застосовано штрафну санкцію в розмірі 510 грн.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України за № 2747-IV від 06.07.2005 (із наступними змінами та доповненнями) - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.1 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Як передбачено частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь позивача із Державного бюджету України відповідно до частини задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 28.10.2013.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.04.2015.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12/02 від 03.07.2015.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.04.2015.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.04.2015.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.04.2015.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.04.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.