Справа № П/811/395/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/5295/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Завод Пуансон» до Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Завод Пуансон» (далі - Товариство) звернулось з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області (далі - УПФУ) в якому просило: визнати протиправними дії відповідача щодо зарахування сплачених позивачем коштів у розмірі 4739,72 гривень, у якості відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за жовтень 2013 року, в рахунок погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення за червень - липень 2011 року (далі - спірні кошти); зобов'язати відповідача зарахувати сплачені позивачем спірні кошти в рахунок відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за жовтень 2013 року, а також утриматись від вчинення таких дій у майбутньому.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що спірні дії відповідача вчинені ним за відсутності на те правових підстав, всупереч вимог чинного, на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а тому Товариство просило про задоволення позову.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, позов задоволено частково, визнано протиправними дії та зобов'язано відповідача зарахувати сплачені позивачем спірні кошти в рахунок відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за жовтень 2013 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, стягнуто з Товариства на користь УПФУ заборгованість з відшкодування витрат, понесених ним на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період червня по липень 2011 року, відтак повноваження щодо контролю за своєчасною сплатою цих коштів покладено на Державну виконавчу службу в порядку виконавчого провадження, а не на відповідача у цій справі.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що позивач перебував на обліку в УПФУ як платник страхових внесків і відповідно до платіжного доручення від 30 жовтня 2013 року № 160 перерахував відповідачу спірні кошти в рахунок відшкодування витрат, понесених ним на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за жовтень 2013 року.

Однак, відповідач зарахував сплачені позивачем кошти в рахунок заборгованості Товариства з відшкодування витрат, понесених УПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з червня по липень 2011 року.

Водночас, судовими рішеннями, які наявні в матеріалах справи і набрали законної сили, стягнуто з Товариства на користь відповідача у цій справі заборгованість з відшкодування витрат, понесених УПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з червня по липень 2011 року, а у задоволенні позову УПФУ про стягнення такої заборгованості за жовтень 2013 року відмовлено.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки правовідносини між Товариством і УПФУ щодо стягнення заборгованості за період з червня по липень 2011 року і за жовтень 2013 року вирішенні судовими рішеннями, які підлягають примусовому виконанню, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Натомість, такий висновок зроблений судами без врахування наступного.

У даному випадку спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-VІ в редакції періоду спірних правовідносин), Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/866 (далі - Інструкція), а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 (далі - Положення).

У відповідності до частини 1 статті 58 Закону № 1058-VІ Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В свою чергу, відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

За змістом абзацу 8 пункту 3 Положення основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, забезпечення надходжень від сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ведення обліку цих надходжень, інших коштів відповідно до законодавства та здійснення контролю за їх сплатою, забезпечення ведення реєстру застрахованих осіб.

Повноваження правління Пенсійного фонду також визначені у статті 61 Закону № 1058-VІ, згідно приписів пункту 6 частини 1 якої, правління Пенсійного фонду здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання.

Згідно з положеннями пункту 7 частини 1 статті 72 Закону № 1058-VІ джерелами формування коштів Пенсійного фонду є також інші надходження відповідно до законодавства.

В свою чергу, за змістом абзаців 1-4 частини 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначає Інструкція (пункт 1.2).

За правилами абзаців 1-2 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Комплексний аналіз наведених норм законодавства та зазначених положень підзаконних нормативно - правових актів з урахуванням їх юридичних зв'язків, дає підстави колегії суддів для висновку, що у Товариства існує обов'язок відшкодування фактичних витрат, понесених УПФУ на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, які є джерелом формування коштів Пенсійного фонду України.

При цьому повноваження стосовно контролю за їх своєчасною сплатою і надходженням належить виключно Пенсійному фонду, а не Державній виконавчій службі, оскільки остання, за нормами Законів України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» та від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі - Закони № 606-XIV і № 202/98-ВР відповідно) входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України, а завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Не звернули своєї уваги суди і на те, що наявність судових рішень, які набрали законної сили і є обов'язковими для виконання, не звільняє Товариство від обов'язку щодо відшкодування витрат, понесених УПФУ на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Разом з тим, суди не встановили, якою нормою законодавства керувався відповідач, зараховуючи спірні кошти в рахунок заборгованості за попередні періоди в порядку календарної черговості, тобто не надали належної правової оцінки спірним діям УПФУ, з огляду на приписи законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Одночасно, здійснюючи новий розгляд справи, судам необхідно звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, висловлену ним у постанові від 2 червня 2015 року (справа № 21-166а15), яка полягає в тому, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано УПФУ лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало