Справа № 761/19946/15-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 квітня 2016 року № 761/19946/15-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., розглянувши відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1,
до відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області,
провизнання протиправними дій,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області в якому просить, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 24.11.2015 р., про:

- визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області в проведенні виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 200-х кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб по заявам позивача № А-382 від 06.05.2015 р., № А-481 від 12.06.2015 р., № А-674 від 17.09.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про хворобу від 24.03.2015 № 45/3В, згідно із наказом від 10.04.2015 № 187о/с його звільнено з органів внутрішніх справ України.

30.04.2015 позивачу встановлено другу групу інвалідності, причиною якої визнано захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

06.05.2015 та 12.06.2015 позивач звернувся із заявами до відповідача про виплату йому на підставі ч. 4 статті 23 Закону України «Про міліцію» одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Листами від 22.05.2015 та 02.07.2015 позивача повідомлено про те, що питання про виплату (невиплату) грошових коштів буде вирішення після затвердження відповідного порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності працівнику міліції.

Також позивач зазначає, що йому виплачено відповідачем 243 600,00 грн. матеріальної допомоги, однак він все одно вважає, що відповідач порушив його права неправомірним розглядом заяв від 06.05.2015 № А-382, від 12.06.2015 № А-481, від 17.09.2015 № А-674.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17.07.2015 (суддя Рибак М.А.) відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2015 передано справу № 761/19946/15-а до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2015 суддею Добрянською Я.І. справу № 761/19946/15-а прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В судове засідання 30.11.2015 не прибув позивач, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

Представник відповідача надала заперечення проти адміністративного позову в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки на момент звернення позивача із заявами був відсутній механізм для реалізації Закону України «Про внесення зміні до ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 13.03.2015.

Зважаючи на неприбуття позивача в судове засідання, суд відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із наказом від 10.04.2015 № 187о/с позивача ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України, на підставі свідоцтва про хворобу від 24.03.2015 № 45/3В.

30.04.2015 позивачу встановлено другу групу інвалідності, причиною якої визнано захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

06.05.2015, 12.06.2015 та 17.09.2015 позивач звернувся із заявами до відповідача про виплату йому на підставі ч. 4 статті 23 Закону України «Про міліцію» одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Листами від 22.05.2015, від 02.07.2015 та від 02.10.2015 позивача повідомлено, що рішення про можливу виплату одноразової грошової допомоги буде прийнято після прийняття Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності працівнику міліції.

Позивач вважає відповідь Головного управління МВС України в Київській області надану листами від 22.05.2015, від 02.07.2015 та від 02.10.2015 протиправними, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до заяви позивача про зміну підстав позову, отриманої судом 24.11.2015 вбачається, що позивачу виплатили одноразову грошову допомогу в розмірі 243 600,00 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача та представника відповідача в судових засіданнях, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» внесено зміни до Закону України «Про міліцію», а саме:

Частини третю, шосту та сьому викладено в такій редакції:

"У разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків сім'ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України";

"У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір одноразової грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб".

Прикінцевими положеннями зазначеного Закону встановлено, що Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Зобов'язано Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На підставі свідоцтва про хворобу від 24.03.2015 № 45/3В, згідно із наказом від 10.04.2015 № 187о/с позивача ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України.

30.04.2015 позивачу встановлено другу групу інвалідності, причиною якої визнано захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

06.05.2015, 12.06.2015 та 17.09.2015 позивач звернувся із заявами до відповідача про виплату йому на підставі ч. 4 статті 23 Закону України «Про міліцію» одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Листами від 22.05.2015, від 02.07.2015 та від 02.10.2015 позивача повідомлено, що рішення про можливу виплату одноразової грошової допомоги буде прийнято після прийняття Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності працівнику міліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та Умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно із пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. N 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 707 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 37, ст. 1461).

Тобто пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що особам які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі каліцтва працівника міліції до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. N 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" одноразова грошова допомога виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 707.

Відповідно до п. 2 «Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок та Умови) визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є зокрема у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки, позивачу відповідно до свідоцтва про хворобу № 45/3В, довідки до акту МСЕК серія АВ № 0430100, та відповідно до довідки про втрату працездатності у відсотках № 0001706 встановлено інвалідність 30.04.2015 р. , а звільнено відповідно до витягу з наказу про звільнення № 187 - 10.04.2015 р., тобто після набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. N 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", то відповідач діяв в порядку визначеному чинним законодавством і виплата однарозової грошої допомоги мала здійснюватися відповідно "Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Закон України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" набрав законної сили 12.03.2015, а позивачу встановлено другу групу інвалідності 30.04.2015, а отже відповідач не міг керуватися Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 та на момент звернення до відповідача листами від 22.05.2015, від 02.07.2015 та від 02.10.2015 був відсутній порядок призначення та відшкодування зазначених коштів, а отже відповідач діяв в межах чинного законодавства та правомірно надав роз'яснення щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги після затвердження відповідного порядку.

Також згідно із заяви позивача про зміну підстав позову, отриманої судом 24.11.2015 вбачається, що позивачу виплатили одноразову грошову допомогу в розмірі 243 600,00 грн., а отже встановлене ч. 4 статті 23 Закону України «Про міліцію» право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності під час виконання службових обов'язків не порушено.

Позивачем зазначено, що 17.09.2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний Бюджет України на 2015 рік", згідно якого з 01.09.2015 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб збільшено з 1 218,00 грн. до 1 378, 00 грн., тобто розмір одноразової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності другої групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, на думку позивача, становить 275 600,00 грн., однак як зазначає позивач йому виплачено лише 243 600, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 п. 3 "Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

Оскільки, позивачу відповідно до свідоцтва про хворобу № 45/3В, довідки до акту МСЕК серія АВ № 0430100, та відповідно до довідки про втрату працездатності у відсотках № 0001706 встановлено інвалідність 30.04.2015 р., то Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний Бюджет України на 2015 рік" до даних правовідносин не застосовується, а застосуванню підлягає Закон України "Про Державний Бюджет України на 2015 рік", відповідно до ст. 7 вищезгаданого закону установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2015 року - 1218 гривень.

З урахування вищевикладеного, відповідач здійснив виплату одноразової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності другої групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі, в порядку визначеному чинним законодавством на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На переконання суду, відповідач не порушив заявлені в позові права позивача та діяв у межах чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська