Справа № 645/112/16-а
Суддя: Шарко О. П.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/112/16-а
Провадження № 2-а/645/22/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., при секретарі судових засідань - Христенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комінтернівського районного відділу у м.Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комінтернівського районного відділу у м.Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у видачі закордонного паспорту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 червня 2015 року він звернувся до Комінтернівського районного відділу державної міграційної служби ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про видачу закордонного паспорту, однак, наприкінці вересня 2015 року працівники Комінтернівського районного відділу державної міграційної служби ГУ ДМС України в Х/о повідомили, що відповідно до довідки управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Х/о № 507-21092015/63210 станом на 29.09.2015 р. він є особою, стосовно якої Фрунзенським РВ у 1986 році порушено кримінальну справу № 596389 за ознаками злочину, передбаченого ст. 155-2 ч. 2, 215-1 ч. 1 КК Української РСР. Вироком Фрунзенського районного суду м Харкова від 31.07.1987 р. його було засуджено за ст. 215 ч. 1 КК Української РСР до штрафу 200,00 руб. Із позбавленням прав керувати транспортними засобами на 1 рік. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.1987 р. справу в частині ст. 155-2 ч. 2 КК Української РСР було направлено прокурору Фрунзенського району м. Харкова на додатковий розгляд, до цього часу рішення по справі не надходило, враховуючи це відповідачем було відмовлено у видачі закордонного паспорта на підставі п. З ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у зв'язку із тим, що він є особою, стосовно якої в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень. З такими діями відповідача позивач не згоден, вважає їх незаконними та такими, що порушують його конституційні та громадянські права. 6 жовтня 2015 року, одразу після того, як він дізнався про існування кримінальної справи у його відношенні, провадження по якій й досі не закінчене, він звернувся із заявою до Фрунзенського районного суду м. Харкова із вимогою про закриття кримінальної справи № 1-202/1987, направленої згідно Ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.1987 р. до прокуратури Фрунзенського району м. Харкова на додаткове розслідування. Вказану заяву Фрунзенський районний суд м. Харкова направив за належністю до Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Х/о у зв'язку із відсутністю справи в провадженні суду, про що свідчить лист № 01-30/13229/15 від 15.10.2015 р. Відповідно до листа Заступника прокурора Фрунзенського району м. Харкова № 04-29-6800 від 11.09.2015 року вказана кримінальна справа не перебуває в архіві прокуратури. Вказана інформація була направлена до Комінтернівського районного відділу державної міграційної служби ГУ ДМС України в Х/о, але відповідачем ці факти було проігноровано та безпідставно відмовлено йому у видачі закордонного паспорту.

Позивач, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У ході судового розгляду встановлено, що 23 червня 2015 року позивач звернувся до Комінтернівського районного відділу державної міграційної служби ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про видачу йому закордонного паспорту.

Як вбачається з повідомлення Начальника Комінтернівського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про відмову у видачі закордонного паспорту №15/9131 від 18.11.2015 року, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні прохання від 23.06.2015 року, на підставі п.3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у зв'язку з тим, що він є особою, стосовно якої в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кодон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.

Відповідно до довідки форми ІП-1, виданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області № 507-21092015/63210 станом на 29.09.2015 року ОСОБА_2 є особою, стосовно якої Фрунзенським РВВС м. Харкова у 1986 році порушено кримінальну справу № 596389 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 155-2 ч. 2, 215-1 ч. 1 КК Української РСР.

Вироком Фрунзенського районного народного суду м.Харкова від 31.07.1987 року ОСОБА_2 засуджено за ст. 215 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 200 руб. із позбавленням прав керувати транспортними засобами 1 рік.

Ухвалою Фрунзенського районного народного суду м.Харкова від 31.07.1987 року справу за ст. 155-2 ч.2 КК України направлено прокурору Фрунзенськогр району м.Харкова для проведення додаткового розслідування.

Згідно повідомлення Голови Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.09.2015 року, справа відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знищена, надати інформацію про наявність або відсутність заборгованостей перед державою, підприємствами або приватними особами не має можливості. В архіві суду зберігається лише зазначені вище оригінал вироку та ухвали суду.

Згідно повідомлення заступника прокурора Фрунзенського району від 11.09.2015 року №04-29-6800 вих.15, кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2 за ст. 155-2 ч.2 КК України, направлена прокурору Фрунзенського району м.Харкова для додаткового розслідування в архіві прокуратури не перебуває.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом частин 2-3 статті 2 Протоколу № 4 від 16.09.1963 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Дане право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісним з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ (далі - Закон № 3857-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-ХІІ громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України № 3857-ХІІ до переліку документів, які дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, віднесено паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 3857-ХІІ оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Особи, які звертаються за отриманням паспорта, сповіщають дані про себе, відомості про сімейний стан і наявність неповнолітніх дітей та утриманців, про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон.

Згідно пункту 4 статті 6 Закону № 3857-ХІІ громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, зокрема, якщо він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання.

Відповідно до пункту 2.13. Порядку оформлення і видачі дипломатичними представництвами та консульськими установами України паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України 09.01.2006 № 1та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2006 за № 66/11940 (далі - Порядок № 1), при прийнятті заяви-анкети консульська посадова особа зобов'язана перевірити наявність у наданих заявником матеріалах підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, передбачених Законом № 3857-ХІІ.

За результатами розгляду заяви-анкети громадянина та інших наданих заявником та отриманих консульською установою документів відповідно до пункту 2.8 Порядку № 1, уповноважена посадова консульська особа приймає рішення, яке є підставою для оформлення паспорта чи тимчасової відмови в його видачі. Про прийняття рішення у відповідній графі на заяві-анкеті робиться запис, що підтверджується підписом посадової особи, яка прийняла рішення.

Згідно пункту 2.15. Порядку № 1 рішення про тимчасову відмову у видачі паспорта приймається у разі наявності в установі інформації про наявність підстав, зазначених у статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», які обмежують громадянина України у праві виїзду за кордон України. Таке мотивоване рішення про відмову у видачі громадянинові України паспорта доводиться до відома заявника в письмовій формі протягом 10 календарних днів від дня подання заяви або отримання відповідного повідомлення компетентних органів України.

Відповідно до пункту 22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231 (далі - Правила № 231) громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта/проїзного документа, зокрема, у разі, коли він засуджений за вчинення кримінального правопорушення, - до відбуття покарання або звільнення від покарання.

Пунктом 13 Правил № 231 встановлено, що підставою для оформлення паспорта/проїзного документа чи обґрунтованої відмови у його видачі є рішення, прийняте начальником (або його заступником) відповідного територіального органу або підрозділу, посадовою особою дипломатичного представництва чи консульської установи України в порядку, встановленому відповідно МВС і МЗС.

Після прийняття нового Кримінального Кодексу України 05.04.2001 р. злочин, передбачений ст. 155-2 КК Української РСР було декриміналізовано, а Президії Верховної Ради Української РСР «Про доповнення Кримінального кодексу УРСР статі 1552 і 1553» втратив чинність.

Термін для притягнення до кримінальної відповідальності встановлений п. З ст. 48 КК Української РСР сплив.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій Комінтернівського районного відділу у м.Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в оформленні на ім'я ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На стягненні судових витрат позивач ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні не наполягав.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Комінтернівського районного відділу у м.Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Комінтернівського районного відділу у м.Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щдо відмови ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а особами, які не брали участі у судовому засіданні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення з одночасним надісланням особою, яка подає апеляційну скаргу, її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко