Справа № 2а-618/10
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Справа № 876/11478/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірною відмову у перерахунку і виплаті призначеної пенсії по втраті годувальника та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Ще в листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) в якому просила визнати протиправною відмову відповідача в проведенні перерахунку та виплаті призначеної їй пенсії по втраті годувальника, смерть якого пов'язана із Чорнобильською катастрофою та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату такої, згідно статей 49-54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ), виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, враховуючи ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі - Закон №56/95-ВР), починаючи з 11.02.2010.

Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є дружиною учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який помер, а відтак вона має право на отримання належної їй пенсії по втраті годувальника у розмірі передбаченому чинним законодавством, однак відповідач виплачує таку у меншому розмірі аніж встановлено Законом №796-ХІІ.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2010 року у справі №2а-618/10 заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФ щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії по втраті годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, у відповідності до статей 52-54 та 67 Закону №796-ХІІ, враховуючи ст.6 Закону №56/95-ВР, з 01.03.2010. Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок та виплачувати пенсію по втраті годувальника з 01.03.2010 у відповідності до статей 52-54 та 67 Закону №796-ХІІ, враховуючи ст.6 Закону №56/95-ВР в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило УПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду. У поданій апеляційній скарзі вказує на те, що виплата пенсії по втраті годувальника позивачу проведена вірно та у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 03.01.2002 №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі - Постанова №1), 28.05.2008 №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (далі - Постанова №530) та 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова №654).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника у належному розмірі передбаченому Законом №796-ХІІ, а відтак УПФ безпідставно відмовлено йому у перерахунку пенсії та виплаті такої у встановленому розмірі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 був інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, та одержував державну та додаткову пенсії на підставі статей 50, 54 Закону №796-ХІІ, що УПФ не оспорюється.

Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів І групи, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно із ст.50 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам І групи - у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №796-ХІІ щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків (ст.6 Закону №56/95-ВР).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ та з 25.05.2010 їй призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника (а.с.16).

Частиною 3 ст.54 Закону №796-ХІІ передбачено, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1058-ІV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій, призначених померлому чоловіку позивача, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідач провів розрахунок пенсії померлому чоловіку позивача виходячи з розмірів установлених чинними на той час Постановами №1, 530 та 654.

«Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено чинною постановою КМУ від 30.05.1997 №523, положення якої стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону №796-ХІІ. А в п.2 Постанови №1 КМУ установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей Закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Проте підпунктом 15 п.28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI були внесені зміни, зокрема, до статей 50, 52, 54 Закону №796-ХІІ в частині розмірів відповідних виплат, які рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у зв`язку з чим з 22.05.2008 відновлена дія норм статей 50, 52, 54 Закону №796-ХІІ.

В 2009, 2010 роках положення статей 50, 52, 53, 54 Закону №796-ХІІ не змінювались і неконституційними не визнавались.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам, вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, а також компенсації в разі втрати годувальника передбачених статтями 50, 52, 54 Закону №796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Частиною 3 ст.67 Закону №796-ХІІ передбачено, що у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Положення ч.3 ст.28 Закону №1058-ІV не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року (а.с.87-89), такий звернув увагу на питання пропуску звернення строку з боку позивача, який поновлено судом першої інстанції. Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до ч.2 ст.99 КАС (в редакції, чинній на час звернення до суду із розглядуваним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (ст.100 КАС).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства, яким встановлено загальний строк позовної давності 3 роки, однак у зв'язку із змінами у підсудності зазначеної категорії справ, які в свою чергу не залежали від його волі, провадження у справі за таким позовом було закрито ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2010 року в справі №2-1230/2010 (а.с.37).

Також, в період виникнення права у позивача на звернення до суду (з 11.02.2010 по 04.05.2010 зокрема), редакція ст.99 КАС передбачала річний строк звернення до суду, який в свою чергу застосовується за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач не наполягав на застосуванні строку звернення до суду у суді першої інстанції, а тому такий не може застосовуватись щодо зазначеного періоду, при цьому слід врахувати, що такий фактично не пропущений позивачем, а відтак судом першої інстанції вірно не було застосовано наслідків передбачених ст.100 КАС (в редакції, чинній на час звернення із розглядуваним позовом).

В свою чергу, пенсія по втраті годувальника позивачці призначена лише з 25.05.2010, що безпідставно залишено без уваги судом першої інстанції.

Питання правомірності призначення пенсії ОСОБА_1 не є предметом оскарження та розгляду у даній справі, а отже суд не вправі робити висновки щодо такого призначення із зазначеної дати.

Більше того, покликання ОСОБА_1 на необхідність здійснення перерахунку її пенсії, зокрема із врахуванням статті 51 Закону №796-ХІІ є необґрунтованим, оскільки її чоловік був інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - І категорії, а отже мав право на додаткову пенсію у відповідності до ст.50 цього Закону, а не 51 як зазначено позивачем.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд зазначає, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити таку, у разі відсутності спору про право особи на отримання пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком. Тобто, органи Пенсійного фонду України зобов'язані проводити нарахування та виплату пенсії відповідній особі до втрати нею такого права.

Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищенаведене, позивач з 25.05.2010 має право на перерахунок та виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яка визначається у розмірі передбаченому статтями 50, 53, 54, 67 Закону №796-ХІІ, ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV, з врахуванням щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ст.52 Закону №796-ХІІ, положень ст.6 Закону №56/95-ВР та виплачених сум.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а постанову скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2010 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо ненарахування та невиплати з 25 травня 2010 року ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яка визначається у розмірі передбаченому статтями 50, 53, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положень ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області перерахувати та виплачувати з 25 травня 2010 року ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яка визначається у розмірі передбаченому статтями 50, 53, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», положень ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 11 квітня 2016 року.