Справа № 826/24931/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року № 826/24931/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Індустрія Олив»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустрія олив» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.06.2015 №№ , .

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку податкового органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту та витрат. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянуту в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

15 червня 2015 відповідачем на підставі акта перевірки № 681/26-53-22-05-21/37144050 від 25.05.2015, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п. 198.6 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 626 181 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 417 4541 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 208 727 грн.

- , яким позивачу, згідно з п.п. 54.3, 123.1 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість всього в розмірі 47840 грн., в т.ч. за квітень 2015 в сумі 47 840 грн.

Як вбачається з акта перевірки, та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «ФЛАМКО», ТОВ «ВАНТЕР ПЛЮС», ТОВ «ГАЛІОТ ГРУП», ТОВ «ЕНЕРГОКАПИТАЛ».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, обґрунтовується контролюючим органом на підставі того, що згідно інформації ЄРПН встановлено пересорт товару, тобто протягом вересня-грудня 2014 контрагенти позивача не купували товари, які продавали позивачу.

Інших обставин збільшення позивачу сум грошових зобов'язань акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «ІНДУСТРІЯ ОЛИВ» та ТОВ «ФЛАМКО» був укладений договір № 04/11-Й від 04.11.2014 року.

Відповідно до п. 1 цього Договору, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця нафтопродукти, далі - «Товар», а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору.

Згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди від 17.11.2014 № 1 до цього Договору, Постачальник передає у власність Покупця Товар, а покупець зобов'язується прийнять оплатити наступний Товар: Масло трансформаторне Т-1500 у кількості 13100 кг., на загальну суму 270378,24 грн., у т.ч. ПДВ 45063,04 гривень. Базис поставки: самовивіз.

На виконання взятих на себе зобов'язань та відповідно до умов договору, контрагентом позивача поставлено товарно-матеріальні цінності (олива трансформатора) на загальну суму 270378,24 грн., у т.ч. ПДВ 45063,04 грн., що підтверджується видатковою накладною № ПР-1117/03 від 17.11.2014 року.

Транспортування товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_1, з яким у позивача укладений договір найму транспортного засобу № 1 від 08.01.2014 року. Згідно умов вказаного поговору, ФОП ОСОБА_1, надає позивачу послуги з перевезення вантажів (технічних олив) вантажним автомобілем БАР-95ХР, держ.номер НОМЕР_1. Факт транспортування Товару підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 17.11.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг), складеним між позивачем та ФОП ОСОБА_1 від 26.11.2014 №46/2.

У зв'язку з поставкою товару, контрагентом позивача - ТОВ «ФЛАМКО» складена податкова накладна № 69 від 17.11.2014 року на суму 270378,24 грн., у т.ч. ПДВ 45063,04 гривень. Зазначена податкова накладна відповідно до вимог податкового законодавства зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом з ЄРПН № 308790 від 07.10.2015 року.

Позивач прийняв товар та провів розрахунок з Постачальником в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою від 17.11.2014 року. Придбані товарно-матеріальні цінності були належним чином оприбутковані позивачем в бухгалтерському обліку Товариства по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в листопаді 2014 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ІНДУСТРІЯ ОЛИВ» та ТОВ «ВАНТЕР ПЛЮС» був укладений генеральний договір № 01/22-10 від 22.10.2014 року.

Згідно п. 1.1. цього Договору, Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця оливи в асортименті та кількості, що передбачені в накладних на відпуск Товару, виписаних Продавцем, а Покупець зобов'язується прийняти Товар від Продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

На виконання взятих на себе зобов'язань та відповідно до умов договору, контрагентом платника податків поставлено товарно-матеріальні цінності (олива трансформатора) в листопаді 2014 року на загальну суму 718740,00 грн., у т.ч. ПДВ 119790,00 грн., та в грудні 2014 року на загальну суму 898 105,74 грн., у т.ч. ПДВ 149684,29 гривень, що підтверджується: 1) видатковою накладною № 0126/11 від 24.11.2014 року на загальну суму 490921,20 грн., у т.ч. ПДВ - 81820,20 гривні. Транспортування Товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів № 007/241114 від 24.11.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 24.11.2014 № 46/1; 2) видатковою накладною № 0152/11 від 26.11.2014 року на загальну суму 227818,80 грн., у т.ч. ПДВ - 37 969,80 гривні. Транспортування Товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 26.11.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 26.11.2014 № 46/2; 3) видатковою накладною № 214 від 30.12.2014 року на загальну суму 450326,10 грн., у т.ч. ПДВ -75054,35 гривні. Транспортування Товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 30.12.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 30.12.2014 № 57; 4) видатковою накладною № 247 від 31.12.2014 року на загальну суму 447779,64 грн., у т.ч. ПДВ -74 629,94 гривні. Транспортування Товару здійснювалось перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 31.12.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 31.12.2014 № 58.

У зв'язку з поставкою товару, контрагентом позивача - ТОВ «ВАНТЕР ПЛЮС» складені податкові накладні № 126 від 24.11.2014 року на загальну суму 490921,20 грн., у т.ч. ПДВ - 81820,20 грн.; № 152 від 26.11.2014 року на загальну суму 227818,80 грн., у т.ч. ПДВ - 37 969,80 грн.; № 214 від 30.12.2014 року на загальну суму 450326,10 грн., у т.ч. ПДВ - 75054,35 грн.; № 247 від 31.12.2014 року на загальну суму 447779,64 грн., у т.ч. ПДВ - 74 629,94 гривні.

Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними витягами з ЄРПН № 308859 від 09.10.2015 року та № 308873 від 09.10.2015року.

На підставі виставлених рахунків-фактур № 15/24 від 24.11.2014 року на суму 490921,20 грн., у т.ч. ПДВ - 81820,20 грн.; № 30/12-08 від 30.12.2014 року на суму 450326,10 грн., у т.ч. ПДВ - 75054,35 грн.; № 31/12-08 від 31.12.2014 року на суму 447779,64 грн., у т.ч. ПДВ - 74629,94 грн., позивач сплатив на користь Постачальника 736 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 122 666,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

На підставі укладених договору переуступки права вимоги № 044 від 26.03.2015 року та договору переуступки права вимоги № 29/06-07 від 29.07.2015, залишок коштів позивач сплатив на користь нових кредиторів ТОВ «ВІНДТОРГ» та ТОВ «Паллет Сервіс» (банківські виписки додаються). Придбані товарно-матеріальні цінності були належним чином оприбутковані позивачем в бухгалтерському обліку Товариства по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Також між ТОВ «ІНДУСТРІЯ ОЛИВ» та ТОВ «ГАЛІОТ ГРУП» був укладений договір купівлі-продажу нафтопродуктів на умовах поставки автомобільним, залізничним транспортом або самовивозу № 19/12-04 від 19.12.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити вартість нафтопродуктів (далі - «Продукція») та поставки, в порядку і на умовах, передбачених цим Договором і Додатками до нього. Згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди від 26.12.2014 № 1 до цього Договору, визначений наступний асортимент, об'єми та ціна нафтопродуктів, що поставляються: Олива трансформаторна Т-1500 у кількості 25,216 тони на загальну суму 499276,80 грн., у т.ч. ПДВ 83212,80 гривні.

На виконання взятих на себе зобов'язань та відповідно до умов договору, контрагентом позивача поставлено товарно-матеріальні цінності (олива трансформатора Т-1500) в грудні 2014 року на загальну суму 499276,80 грн., у т.ч. ПДВ 83212,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-1226 від 26.12.2014 року. Транспортування Товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 26.12.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 26.12.2014 № 56.

У зв'язку з поставкою товару, контрагентом позивача - ТОВ «ГАЛІОТ ГРУП» складена податкова накладна № 29 від 26.12.2014 року на суму 499276,80 грн., у т.ч. ПДВ 83212,80 гривень. Зазначена податкова накладна відповідно до вимог податкового законодавства зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом з ЄРПН № 308840 від 08.10.2015 року.

За отриманий товар позивач розрахувався перед Постачальником згідно платіжних доручень № 6357 від 14.01.2015 року в розмірі 34 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5666,67 грн.; № 6426 від 11.02.2015 року з розмірі 400 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 66666,67 грн.; № 6510 від 16.03.2015 року в розмірі 32 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5333,33 гривень.

На підставі укладеного договору переуступки права вимоги (цесії) від 31.03.2015 року, залишок коштів позивач сплатив на користь нового кредитора ТОВ «ПРОКС БІЗНЕС», що підтверджується банківською випискою від 01.04.2015 року.

Придбані товарно-матеріальні цінності були належним чином оприбутковані позивачем в бухгалтерському обліку Товариства по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Між ТОВ «ІНДУСТРІЯ ОЛИВ» та ТОВ «ЕНЕРГОКАПИТАЛ» був укладений договір поставки нафтопродуктів № 14/10 від 14.10.2014 року.

Згідно п. 1.1. цього Договору, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця нафтопродукти, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору. Відповідно до специфікації від 04.12.2014 року Постачальник зобов'язався поставити Покупцю Товар: Олива трансформаторна Т-1500, у кількості 24570 кг, на загальну суму 405405,00 грн., у т.ч. ПДВ 67567,50 гривень.

На виконання взятих на себе зобов'язань та відповідно до умов договору, контрагентом позивача поставлено товарно-матеріальні цінності (олива трансформатора Т-1500) в грудні 2014 року на загальну суму 405405,00 грн., у т.ч. ПДВ 67567,50 гривень.

Передача Товару у власність позивачу підтверджується видатковою накладною № РН-0000040 від 1.12.2014 року. Транспортування Товару здійснювалося перевізником ФОП Малько А.О, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 1612 від 16.12.2014 року та актом виконаних робіт (надання транспортних послуг) від 16.12.2014 № 55/1.

У зв'язку з поставкою товару, контрагентом позивача - ТОВ «ЕНЕРГОКАПИТАЛ» складені податкові накладні № 6 від 09.12.2014 року на суму 155000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 25833,33 грн., та № 12 від 16.12.2014 року на суму 250405,00 грн., у т.ч. ПДВ - 41405,00 гривень. Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом з ЄРПН № 19131807 від 19.01.2015 року. Придбані товарно-матеріальні цінності були належним чином оприбутковані позивачем в бухгалтерському обліку Товариства по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

На підтвердження вищезазначених обставин, ТОВ «ІНДУСТРІЯ ОЛИВ» надавалися контролюючому органу, первинні документи фінансово-господарської діяльності Товариства по взаємовідносинам з його контрагентами (видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт, товарно-транспорті накладні та ін.), оборотно-сальдові відомості по рахункам та розрахункові документи, що підтверджують факт оплати товару, що вбачається з самого акту перевірки.

Однак, не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в зазначених вище документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. "а" ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та актів виконаних робіт дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Посилання ДПІ на те, що контрагентами позивача в вересні - грудні 2014 не придбавались товари, які в подальшому були реалізовані позивачу, судом відхиляються, адже контрагенти позивача не були позбавлені можливості придбати такі товари раніше вересня 2014 року.

До того ж, в матеріалах справи наявні листи від всіх без виключення контрагентів позивача, в яких контрагенти зазначають, що дійсно поставляли позивачу трансформаторну оливу в вересні - грудні 2014, на підтвердження чого надають відповідні акти звірки.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустрія олив» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 15.06.2015 №№ , .

3. Стягнути судові витрати в сумі 10110 (десять тисяч сто десять) грн. 32 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустрія олив» () шляхом їх безспірного списання з рахунків ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Б. Федорчук