Справа № К/9991/70477/11-С
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2016 р. м. Київ К/9991/70477/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2011 року

у справі № 2а-9294/10/2270/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Господарського суду Хмельницької області

про стягнення недоотриманої заробітної плати та грошового утримання, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Господарського суду Хмельницької області, в якому просив стягнути недоплачену заробітну плату та грошове утримання.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року, зміненою постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2011 року, позов задоволено частково Зобов'язано Міністерство фінансів України, Державну судову адміністрацію України, Господарський суд Хмельницької області провести перерахунок і виплату позивачу заробітної плати, визначивши її розмір відповідно до посадового окладу з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат, з урахуванням раніше проведених виплат, за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Державна судова адміністрація України не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши наведені доводи касаційної скарги, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді господарському суді Хмельницької області. При виплаті заробітку та грошового утримання за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року не враховувалась Постанова №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України».

Предметом позовних вимог є стягнення недоплаченої заробітної плати та грошового утримання за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року у сумі 87470,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з обґрунтованості та правомірності позовних вимог в частині перерахунку і виплати заробітної плати за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року, оскільки нарахування та виплата заробітної плати позивачу за вказаний період проводилась у меншому розмірі, що є прямим порушенням закону.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 % його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 % посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України «Про оплату праці»).

Постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» з 01 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці суддів» Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 05 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів», а саме: до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, не дивлячись на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону України «Про статус суддів», а не статтею 8 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону України «Про оплату праці», зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року жодних змін ні в об'ємі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах Кабінет Міністрів України №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та грошового утримання з 01 червня по 31 грудня 2005 року, оскільки порушення прав позивача при виплаті йому заробітної плати відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 04 листопада 2015 року справа № 21-537а15 та від 11 листопада 2015 року справа № 21-518а15.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й правильно, але судами попередніх інстанцій допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Господарського суду Хмельницької області про стягнення недоотриманої заробітної плати та грошового утримання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

В.М. Кочан