Справа № 810/503/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Київ К/800/31230/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А, Зайцева М.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року

у справі № 810/503/15

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2

до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу,-

встановив:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27 січня 2015 року №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 27 січня 2015 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 січня 2015 року №Ф-.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року, позов ФОП ОСОБА_2 задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 27 січня 2015 року №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 27 січня 2015 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 січня 2015 року №Ф-.

У касаційній скарзі Ірпінська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 30 грудня 2014 року №84/173/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 27 січня 2015 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 173 766,90 грн., в т.ч.: основний платіж - 115 844,60 грн., штрафні (фінансові) санкції - 57 922,30 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 211 272,33 грн., в т.ч.: основний платіж - 140 848,22 грн., штрафні (фінансові) санкції - 70 424,11 грн.;

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на суму 9 940 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 січня 2015 року №, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7 310,53 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 січня 2015 року №Ф-, про сплату суми недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 73 105,32 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення від 27 січня 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб слугував висновок відповідача про заниження валового доходу на суму 52 000 грн. у зв'язку з несвоєчасним поверненням поворотної фінансової допомоги.

Так, відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підпунктом 165.1.31 п. 165.1 статті 165 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, що між позивачем та ТОВ «Неруд-Ресурс України» укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 01 грудня 2013 року №1/03/Ф, за умовами якого ТОВ «Неруд-Ресурс України» передає у якості строкової поворотної фінансової допомоги грошові кошти у розмірі, встановленому цим Договором. Пунктом 4.1 вказаного Договору визначено, що строк повернення фінансової допомоги - 29 березня 2013 року.

Разом з тим, 29 березня 2013 року між ТОВ «Неруд-Ресурс України» та позивачем укладено додаток № 1 до договору №1/03/Ф, у якому сторони погодили продовжити строк повернення фінансової допомоги до 31 грудня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своєчасно та відповідно до умов додатку до договору повернув ТОВ «Неруд-Ресурс України» фінансову допомогу в сумі 52 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01 квітня 2013 року №46 на суму 3 000 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15 травня 2013 року №1 на суму 47 500 грн., платіжним дорученням від 18 травня 13 №65 на суму 1 500 грн. та відповідними банківськими виписками.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про порушення пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, при розрахунку витрат за 2013 рік видача готівки з розрахункового рахунку на закупівлю запасних частин на суму 172 767,83 грн. не включалася у суму валових витрат.

Щодо придбання обладнання «Хлібопічка NSG-20», судами встановлено, що вказане обладнання було придбане позивачем з метою подальшої переробки та модернізації для потреб добувної промисловості.

Крім того, вартість обладнання «Хлібопічка NSG-20» не була віднесена позивачем на витрати, що не спростовано відповідачем.

Щодо витрат за транспортні послуги Дрогобицькому АТП на суму 111 930 грн., судами встановлено, що позивач використовував вказані послуги по ввезенню на митну територію України ТМЦ. Отримані транспортні послуги пов'язані із господарською діяльністю позивача, оскільки перевезення - це основна складова витрат.

Відносно доводів податкового органу на витрати на запчастини, які були придбані у ТОВ «Готика ЛТД» позивачем надано підтверджуючі первинні документи за господарською операцією з ТОВ «Готика ЛТД». Крім того, за податковим законодавством позивач не несе відповідальності за неналежне виконання іншим платником податків його грошових зобов'язань.

Стосовно пересилання документів та вантажу службами кур'єрської доставки, то слід зазначити, що законодавством України товарно-транспортна накладна передбачена як документ транспортного обліку. Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14 жовтня 1997 №363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортною процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, як зазначено у преамбулі Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ними не регламентуються перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості.

Тобто, перевезення пошти має здійснюватися в окремому від перевезення вантажів порядку та окремо документуватись і при наданні поштових послуг товарно-транспортна накладна не є обов'язковою (не складається).

Згідно з пунктом 94 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв'язку за місцем обслуговування. Конкретного документа, який підтверджує факт передачі поштового відправлення від оператора поштового зв'язку одержувачу, чинним законодавством не передбачено.

Виходячи з того, що основою для бухгалтерського та податкового обліку є первинні документи, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що при отриманні поштою товару такими документами може бути накладна, акт приймання-передачі або інший документ. При цьому, головна умова - це дотримання всіх обов'язкових для первинного документа реквізитів.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що послуги поштового зв'язку можуть надавати лише оператори поштового зв'язку, до яких входить і ТОВ «Нова Пошта». Оскільки різні листи, пакети, посилки, бандеролі є поштовими відправленнями, то і пересилка/доставка вантажів чи документів через ТОВ «Нова Пошта» з наступним віднесенням відповідних витрат на транспортування безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю позивача, а відтак сума на пересилку документів та вантажу службами кур'єрської доставки ТОВ «Нова Пошта», ТОВ «Делівері» та ТОВ «Ін-тайм» на загальну суму 7 939, 94грн. була правомірно віднесена позивачем на витрати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та інстанції щодо протиправності податкового повідомлення - рішення від 27 січня 2015 року №.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, наведена норма дозволяє платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Так, матеріали справи містять договір купівлі-продажу від 02 квітня 2013 року №0204-ГОТ укладений між позивачем та ТОВ «Готика ЛТД», за умовами якого продавець зобов'язується поставляти запчастини та комплектуючі до дорожньо-будівельної техніки, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити ці запчастини на умовах договору.

В підтвердження придбання у ТОВ «Готика ЛТД» запчастин (вкладиши корневі, фільтри, шланги, ремкомплекти, тощо) матеріали справи містять податкові та видаткові накладні.

Також, позивачем у перевіряємому періоді придбавались запчастини та комплектуючі у ТОВ «Вінтерсол» та ТОВ «Ренфорс», про що свідчать наявні в матеріалах справи податкові накладні.

Як вірно встановлено судами, придбані у ТОВ «Вінтерсол» та ТОВ «Ренфорс» запасні частини до дорожньої будівельної техніки та механізмів реалізовувались на користь ПрАТ «Житомирське шляхове будівельне управління №19».

Таким чином, податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб.

Податковим органом не доведено, що позивач та його контрагенти при укладанні угод мали умисел на їх укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, тощо.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо протиправності податкових повідомлень - рішень від 27 січня 2015 року № та №.

Підставою для винесення рішення про застосування штрафних санкцій від 27 січня 2015 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 січня 2015 року №Ф- слугував висновок відповідача про порушення позивачем пункту 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» внаслідок заниження суми чистого доходу на 716 087,67 грн., що призвело до заниження єдиного соціального внеску в сумі 73 105,32 грн.

Враховуючи те, що висновок податкового органу про заниження позивачем суми чистого доходу спростовується матеріалами справи та даними податкової звітності, а також первинними документами та документами бухгалтерського обліку, колегія суддів погоджується з протиправністю вказаних рішень.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев