Справа № 2а-12281/10/1370
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2016 р. м. Київ К/800/1316/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014

у справі № 2а-12281/10/1370

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014, у задоволенні позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт від 28.09.2010 № 1684/17-0/НОМЕР_1, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог:

- ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п. 7.1 ст. 7, п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого підлягає донарахуванню 279 586,49 грн. податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності;

- пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3, пп. 7.2.6, пп. 7.2.7 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого підлягає донарахуванню 555 392,47 грн. податку на додану вартість;

- пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

На підставі висновків даного акта перевірки, відповідачем 08.10.2010 прийнято спірні податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № 964/17-0/14347/244117099, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 833 088,71 грн., в тому числі основний платіж - 555 392,47 грн., штрафні (фінансові) санкції - 277 696,24 грн.

- форми «Р» № 966/17-0/14347/244117099, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності у розмірі 279 586,49 грн., у тому числі основний платіж - 279 586,49 грн., штрафні (фінансові) санкції - 0 грн.

- форми «Р» № 965/17-0/14347/244117099, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 850 грн., у тому числі основний платіж - 0 грн., штрафні (фінансові) санкції - 850 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем правомірно застосовано непрямий метод визначення сум податкових зобов'язань позивача у зв'язку з неподанням до перевірки первинних документів, а відтак, підстави для визнання нечинними спірних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (чинного на момент виникнення правовідносин), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп.7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.7. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону, у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем провадилася діяльність із продажу вживаних автомобілів, куплених за межами території України через Універсальну товарну біржу.

Як слідує із акта перевірки, висновки податкового органу про донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та податку на додану вартість обґрунтовані тим, що до перевірки не було представлено декларацій про доходи, книги обліку доходів і витрат, а також документів на підтвердження розміру податкового кредиту.

Разом з тим, як стверджує позивач, у нього наявні первинні документи, зокрема, вантажно-митні декларації, біржові угоди, банківські документи, які були надані відповідачу на його вимогу під час адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень рішень.

Також, судами встановлено, що позивачем до матеріалів справи долучено первинні документи на підтвердження господарських операцій щодо ввезення товару на митну територію України, на підставі яких було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Проте, висновок судів попередніх інстанцій про правомірність донарахування відповідачем позивачу податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та податку на додану вартість зроблений без дослідження вказаних первинних документів.

Крім того, суди дійшли помилкового висновку про правомірність застосування непрямого методу оподаткування, оскільки відповідач в акті перевірки не вказував про застосування вказаного методу, і до того ж визначення податкового зобов'язання за непрямим методом, здійснювалось в іншому порядку, а саме згідно з пп. 4.3.5 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачав, що рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу.

Відповідно до вимог п. 1.7, пп. 2.3.4 п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 №327, що був чинним на момент проведення перевірки, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

Однак, судами першої та апеляційної інстанції не з'ясовано, чи відповідають дійсним обставинам справи дані, вказані в акті перевірки податкового органу.

З огляду на викладене, з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, судам слід з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій та зміни у їх майновому стані, як обов'язкова ознака господарської операції.

Наведені обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль