Справа № 815/532/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/532/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року 11 год. 35 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд, розглянувши у письмовому проваджені в м. Одесі адміністративну справу за позовом ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до ПП «СІБАРІС» про стягнення заборгованості у розмірі 84100, 11 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до ПП «СІБАРІС» про стягнення заборгованості у розмірі 84100, 11 грн.

Ухвалою від 19.02.2016 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито скорочене провадження по даній справі.

01.03.2016 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти позову (Вхід. № 5202/16).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Відтак, ухвалою суду від 03.03.2016 року справу призначено до судового розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що приватне підприємство «СІБАРІС» знаходиться на податковому обліку у ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області як платник податків з орендної плати за землю з юридичних осіб. Позивачем встановлено, що відповідач має заборгованість по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 84100, 11 грн., яка виникла в результаті несплати податкових зобов'язань на виконання умов договору оренди землі укладеного 08 травня 2012 року між відповідачем та Одеською міською радою. Разом з тим, у встановлений законодавством строк та до теперішнього часу дана заборгованість відповідачем не погашена.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 29.03.2016 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення до адміністративного позову, в яких зазначив, що відповідно до протоколу № 1 загальних зборів засновників від 05.08.2014 року затверджено новий статут ПП «СІБАРІС», відповідно до п.1.1 якого засновником-влаником є ОСОБА_1. На думку представника відповідача, оскільки договір оренди землі від 08 травня 2012 року не було укладено з ПП «Сібаріс» в особі директора ОСОБА_1, відтак обов'язок сплачувати податок на землю, як і заборгованість з цього податку у відповідача відсутня. Окремо, представник відповідача зазначив, що податкову вимогу від 10.06.2015 року № 240-23 та рішення про опис майна у податкову заставу відповідач не отримував. Відтак, з огляду на зазначене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Приватне підприємство «СІБАРІС» перебуває на обліку як платник податків з орендної плати за землю з юридичних осіб у ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Згідно п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.36.1. ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; крім того, п.36.5. ст.36 Податкового кодексу України встановлено, що за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку відповідальність несе платник податків, крім випадків визначених цим Кодексом.

Згідно п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ст.49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

27.03.2015 року ПП «Сібаріс» подало до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкову декларацію з плати за землю (уточнюючу) за 2015 рік, у якій визначено річну суму орендної плати за земельну ділянку площею 723 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 42 у розмірі 101045, 56 грн. з помісячною сплатою 8420, 50 грн.

Згідно п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У зв'язку з виникненням податкового боргу відповідачу 17.06.2015 р. направлено податкову вимогу від 10.06.15 №240-23 разом із листом ДПІ №8403/10/15-51-23-01-22 від 10.06.2015 року щодо надання переліку майна для податкової застави та рішенням ДПІ №10/15- 51-23-01-35 від 15.06.15 р. про опис майна у податкову заставу, які вручені представнику відповідача 20.06.15 р. згідно поштового повідомлення про вручення кореспонденції (а.с. 14).

Згідно з п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.50.1. ст. 50 Податкового кодексу України - у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Частинами 1 та 2 ст.125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Судом під час розгляду адміністративної справи встановлено, що 08 травня 2012 року між відповідачем та Одеською міською радою укладено договір оренди землі площею 723 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 42. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_2, зареєстровано в реєстрі за № 1374 та зареєстровано Управлінням Держземагентства у м. Одесі Одеської області за № 00181 (а.с. 95-97).

Згідно з ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України - якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Суд зазначає, що сторонами не було надано, а судом не встановлено, що вищезазначений договір оренди було в передбаченому законодавством спосіб визнано нечинним, недійсним тощо.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача про неотримання ним податкової вимоги від 10.06.15 №240-23, оскільки матеріалами справи спростовується таке твердження.

Окрім того, суд зазначає, що зміна засновника - власника ПП «СІБАРІС» не звільняє підприємство від обов'язку дотримуватись в тому числі вимог податкового законодавства.

Суд також зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача, а відповідачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що ухвалою суду від 19 лютого 2016 року відстрочено ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області сплату судового збору за подачу позовної заяви до ухвалення кінцевого рішення по справі, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до ПП «СІБАРІС» про стягнення заборгованості у розмірі 84100, 11 грн.- задовольнити повністю.

Стягнути з ПП «СІБАРІС» заборгованість перед бюджетом у розмірі 84 100,11 грн. (вісімдесят чотири тисячі сто грн. 11 коп.) з усіх відкритих рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, на наступні реквізити: сума 84 100,11 грн. бюджетна класифікація - 18010600; бюджетний рахунок-0005; отримувач - УК у м.Одесі/Київський р-н/18010600; код ЄДРПОУ отримувача - 38016923; банк отримувача - ГУ ДКСУ в Одеській області; МФО банку отримувача -828011; призначення платежу - *;140;33933357;стягнення заборгованості за рішенням суду.

Стягнути з ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, рахунок отримувача 4005, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина