Справа № 513/261/16-а
Суддя: Смірнова І. О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 513/261/16-а
Провадження № 2-а/513/9/16
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Смірнової І.О., секретаря судового засідання Коноваленко Т.М., за участю позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Сарата Одеської області, розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити дії,

В С Т А Н О В И В :

17.03.2015 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом вказуючи, що 31.08.2010 року, на підставі наказу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 25.08.2010 № 23-о, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючи тринадцятий ранг державного службовця.

З 01.09.2010 року, відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», за її заявою Управлінням Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області позивачці було призначено пенсію по інвалідності в розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, з якої були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Але, при розрахунку розміру, призначеної їй пенсії, відповідачем не були включені (враховані) в заробітну плату (дохід) для розрахунку (обчислення) пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

23.02.2016 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання їй роз'яснення чи були включені до її заробітної плати (доходу) для розрахунку призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати, виплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які вона отримала протягом останніх 24 місяців перед виходом на пенсію, та просила відповідача у разі не включення зазначених виплат до її заробітної плати для обчислення пенсії провести належним чином розрахунок призначеної їй пенсії, включивши до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії зазначені вище виплати.

03.03.2016 року нею від позивача була отримана відповідь від 03.03.2016 року за вих. №857/03, відповідно до якої відповідач відмовив їй у проведенні належним чином розрахунку призначеної їй пенсії (обчисленні пенсії) з врахуванням (включенням) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії суми індексу заробітної плати, виплаченої їй допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питаннь у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок.

Не включення відповідачем до її заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивачка вважає неправомірним, таким, що порушує її право призначення та одержання пенсії в розмірі, передбаченому ч. 6 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органу місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 6 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 ст. 37 цього Закону, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше десяти років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлені їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності, відповідно до цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин (на час призначення пенсії), за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Стаж державної служби позивачки складає двадцять чотири повних календарних років.

Частиною 1 ст. 1, ст. 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. До структури заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Ст. 66 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» встановлено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсії. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які, відповідно до Закону України від 26.06.1997 № 400/97 ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст. 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України від 08.07.2910 № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, повинні бути враховані в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така сама правова позиція зі спірного питання була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та у постанові від 28.05.2013 року у справі № 21-97а13.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного ОСОБА_1 України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного ОСОБА_1 України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного ОСОБА_1 України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органа місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 55 Конституції України ч. 2 ст. 33, ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин (на час призначення пенсії), ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», ст. Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування», постановами пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та від 28.05.2013 року у справі № 21-97а13, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір», ст.ст. 6, 18, 105, 106, 107, 159, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачка просила суд:

- визнати неправомірним не включення відповідачем до її заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 4 копійки, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобов'язати відповідача, починаючи з 01.09.2010 року, провести належним чином розрахунок призначеної їй пенсії (обчислити пенсію) у розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, з якої було нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, включивши (врахувавши) до заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобовязати відповідача зберегти, після проведення належним чином розрахунку призначеної їй пенсії, суму індексації пенсії, що була нарахована до здійснення перерахунку пенсії;

- зобов'язати відповідача, починаючи з 01.09.2010 року, виплатити їй недоотриману пенсію з урахуванням вже виплачених сум пенсії;

- зобов'язати відповідача провести індексацію недоотриманої нею з вини Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області пенсії та виплатити їй суму індексації недоотриманої пенсії.

25.03.2016 року від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому він просив суд залишити без розгляду позовні вимоги позивачки у звязку з пропущенням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду та відмовити у задоволенні решти позовних вимог. Оскільки відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначає правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, які полягають в тому, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Позивачка не надала доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду, у звязку з чим представник відповідача просив суд залишити позовні вимоги позивачки про перерахування пенсії, що заявлені нею з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду без розгляду, в іншій частині відмовити у задоволенні позову.

Під час розгляду справи позивачка позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши думку позивачки, яка заперечувала проти задоволення клопотання, дослідивши письмові докази суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Саратському районі з 01.09.2010 року та отримує пенсію як державний службовець, згідно Закону України "Про державну службу".

23.02.2016 року позивачка звернулась із заявою до відповідача про здійснення перерахунку її пенсії, про виплату недорахованої суми пенсії (а.с. 9).

Судом встановлено, що позивачка пропустила встановлений законом строк для звернення до адміністративного суду, підстав для визнання причин пропуску строку поважними судом не встановлено, тому позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст. ст. 185,186 КАС України,

суд

У Х В А Л И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про здійснення перерахунку її пенсії з 01.09.2010 року, про виплату недорахованої пенсії з 01.09.2010 року до 17 вересня 2015 року - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Саратський районний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. О. Смірнова