Справа № 2а-1909/10/0770
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/1421/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Дяковича В.П., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року за позовом Приватного акціонерного товариства «Єврокар» до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗакарпатЄвроТранс») про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень,

в с т а н о в и в :

В травні 2010 року Приватне акціонерне товариство «Єврокар» (далі - ПрАТ «Єврокар») звернулося в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Чопської митниці по нарахуванню ввізного мита та нарахуванню штрафних санкцій відповідно до податкового повідомлення Чопської митниці форми «Р» № 3 та № 4 від 29.04.2010 та скасувати їх повністю.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.02.2015 було скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.03.2011 про відмову в задоволенні адміністративного позову, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 за результатами розгляду справи при новому розгляді, адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржила Закарпатська митниця ДФС. Апеляційна скарга мотивована тим, що під час митного оформлення вантажу позивач декларував витрати на транспортування виходячи із однакової для всіх поставок відстані перевезення вантажу 774,59 км з врахуванням встановленої вартості перевезення в розмірі 21,265 грн за 1 км. Порівнянням заявлених позивачем при митному оформленні відомостей щодо відстані, яку проходив автовоз з вантажем та витрат на транспортування з даними, зазначеними у подорожніх листах наданих перевізником, встановлено декларування занижених відомостей щодо пробігу автомобілів із вантажем. При винесенні оскаржуваних податкових повідомлень рішень дано належну оцінку положенням Контракту про міжнародне перевезення вантажів, згідно якого вартість перевезення обумовлюється фактичним пробігом автотранспорту перевізника. Фактичний пробіг автовозів, який зазначений у подорожніх листах та який використано митним органом при визначенні податкового зобов'язання стосується пробігу з вантажем, що спростовує, на думку апелянта, посилання позивача на недоведеність, що цей фактичний пробіг був здійснений на виконання умов контракту. Тому просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 15.03.2010 по 23.04.2010 була проведена перевірка фінансово - господарської діяльності суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності ЗАТ «Єврокар» у частині достовірності задекларованих витрат на транспортування товарів, ввезених на митну територію України на умовах поставки у відповідності до умов Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (Інкотермс в редакції 2000), яке здійснювалось автомобільним транспортом згідно з контрактом № SKO-EK-80420-16 SKD USB, укладеним позивачем та чеською компанією SKODA Auto a.s.

За результатами перевірки складено акт № 2/10/305000000/30913130 від 23.04.2010, у якому встановлено, що при перевірці відомостей, які стосуються обставин перевезення вантажів, було з'ясовано, що при декларуванні транспортних витрат підприємством у всіх випадках надавались заяви на здійснення транспортних послуг до контракту № 09/0921-Е від 21.09.2009, укладеного між позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Пунктом 3.1 цього договору було передбачено корегування вартості перевезення в залежності від фактичного пробігу автовозів. Так відстань від м. Квасіни до митного кордону України складає 774,59 км, а витрати на транспортування по одному автовозу склали 16 471,86 грн, хоча пробіг автовозів на відстані м. Квасіни - пункт пропуску Чоп мав би відрізнятися по кожному окремому проїзду, тим більш, що розрахунок транспортних витрат складається на підставі фактичного пробігу автовозу з вантажем виходячи з базової вартості перевезення 21, 265 грн за 1 км.; перевіркою встановлено недостовірність наданих ТзОВ «ЗакарпатЄвроТранс» розрахунків транспортних витрат, яка була викликана суттєвим заниженням відстані, яку проходили автовози від міста завантаження (м. Млада Болеслав) до митного кордону (відділ митного оформлення м. Чоп), у зв'язку з чим були занижені окремі елементи витрат калькуляції, що зменшило загальну суму транспортних витрат, які приходяться на один автовоз.

На підставі вищевказаного акта перевірки митним органом 29.04.2010 прийнято податкове повідомлення форми «Р» № 3, якими підприємству визначено суму податкового зобов'язання за платежем - ввізне мито (код платежу 020) на загальну суму 13 519,12 грн, в тому числі 9 012,75 грн за основним платежем та 4 506,37 грн за штрафними санкціями та податкове повідомлення форми «Р» № 4, яким позивачу було визначено суму податкових зобов'язань за платежем Податок на додану вартість (далі - ПДВ) (код платежу 028) на загальну суму 29 742,55 грн, в тому числі 19 828,37 грн за основним платежем та 9 914,18 грн за штрафними санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги товариства в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження обґрунтованості фактично понесених витрат на транспортування позивач надав суду копії актів виконаних робіт по здійсненим перевезенням згідно контракту, відповідно до яких вартість кожного перевезення по визначеному сторонами маршруту становила 16 471,66 грн та відповідала умовам контракту та заявкам на перевезення. Крім того, фактично понесені (сплачені) позивачем витрати на транспортування автомобілів згідно умов контракту свідчить і відсутність додаткових претензій зі сторони Перевізника та відповідність фактичних транспортних витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу ЗАТ «Єврокар» задекларованим (розрахунковим) витратам. Доводи відповідача про заниження позивачем митних платежів ґрунтуються виключно на даних подорожніх листів перевізника, які суд вважав внутрішніми документами останнього та на перевірку в сукупності всіх обставин судом було встановлено, що згідно листа-відповіді ТзОВ «ЗакарпатЄвроТранс», фактична довжина маршрутів по всіх перевезеннях вантажу ЗАТ «Єврокар», які здійснювались згідно контракту не перевищувала обумовленої відповідною заявкою довжини маршруту перевезення вантажу. Також суд першої інстанції вказав, що фактичний пробіг автовозів, який вказаний в подорожніх листах, на який посилається відповідач в акті перевірки, відрізнявся від передбаченого контрактом та відповідними заявками у зв'язку з тим, що такий пробіг складався з двох частин : безпосередньо сам та технологічний пробіг, пов'язаний з умовами експлуатації транспортних засобів Перевізника та підготовки їх до здійснення перевезення, який не має відношення до умов контракту та замовник перевезень не може нести відповідальність за неналежне виконання перевезень з боку перевізника або ж оплачувати додаткові витрати перевізника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.264 Митного кодексу України (далі - МК України) заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ст.267 цього Кодексу, під митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, розуміється вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати, понесені покупцем; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів тощо.

Частиною 3 наведеної статті встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення. Враховуючи вищевказане, до митної вартості товарів включається договірна вартість таких товарів, зазначена у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України.

З матеріалів справи слідує, що ПрАТ «Єврокар» здійснювало ввезення на митну територію України вантажів, а саме : автомобілі легкові, нові, пасажирські марки Шкода, модель Йеті, в кількості 200 шт, згідно із зовнішньоекономічним контрактом № SKO-EK-80420-16 SKD USB від 14.10.2008, укладеним із чеською компанією SKODA AVTO a.s.

Транспортування вказаного товару здійснювалось згідно контракту № 09/0921-Е від 21.09.2009 «Про міжнародне перевезення вантажів» автомобільним транспортом підприємством ТзОВ «ЗакарпатЄвроТранс», на умовах поставки згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (Інкотермс в редакції 2000) EXW - ОСОБА_1 (Чеська республіка).

Пунктом 3.1 вищевказаного контракту встановлено, що попередня вартість кожного перевезення визначається до його здійснення та фіксується сторонами у відповідній заявці на перевезення. Після здійснення перевезення його вартість може корегуватись сторонами в залежності від фактичного пробігу автотранспорту перевізника, який здійснює перевезення, та інших факторів, які впливають на розмір вартості послуг перевізника, передбачених даним контрактом. Остаточна вартість послуг перевізника, яка підлягає оплаті замовником, фіксується сторонами в акті про надання послуг та рахунку, наданим перевізником до оплати.

В матеріалах справи наявні копії актів виконаних робіт від 29.10.2009, від 05.11.2009, від 09.11.2009, від 12.11.2009 по здійсненим перевезенням згідно вищевказаного контракту, які підтверджують фактично понесені (сплачені) позивачем витрати на транспортування, згідно яких вартість кожного перевезення по визначеному сторонами маршруту становила 16 471,66 грн та відповідала умовам контракту та заявкам на перевезення № 1022/1 від 22.10.2009, № 1030/1 від 30.10.2009, № 1103/1 від 03.11.2009, № 1105/1 від 05.11.2009.

Крім того, фактично понесені (сплачені) позивачем витрати на транспортування автомобілів згідно контракту № 09/0921-Е від 21.09.2009 свідчить і відсутність додаткових претензій зі сторони Перевізника та відповідність фактичних транспортних витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу ЗАТ "Єврокар" задекларованим (розрахунковим) витратам.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що висновки Закарпатської митниці ДФС про заниження грошових зобов'язання на підставі вибіркового застосування умов Контракту є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів Закарпатської митниці ДФС про недоліки в організації ведення господарської діяльності та бухгалтерського обліку третьою особою - перевізником ТзОВ «ЗакарпатЄвроТранс», на підставі яких відповідач прийшов до висновку про заниження позивачем митних платежів, слід зазначити наступне.

Так, фактично понесені ЗАТ "Єврокар" витрати на транспортування підтверджуються заявками на транспортування та актами виконаних робіт, банківськими виписками про оплату виставлених ТзОВ «ЗакарпатЄвроТранс» рахунків, які надавались відповідачу під час перевірки та розмір яких не заперечується останнім, актом звірки розрахунків з перевірником ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс».

Разом з тим, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що листом ТзОВ "ЗакарпатЄвроТранс" № 66 від 31.01.2011 підтверджено відсутність у Чопської митниці для здійснення донарахування митних платежів бази донарахування - з боку ТзОВ "ЗакарпатЄвроТранс" не було здійснено нарахування ЗАТ "Єврокар" 90 129,33 грн, оскільки фактичні витрати третьої особи по всім перевезенням були нижчі за оплачені Товариством. Згідно вказаних документів фактично понесені витрати перевізника ТзОВ "ЗакарпатЄвроТранс" по кожному з перевезень були нижчими за фактично сплачені позивачем від двох до шести тисяч гривень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що фактичний пробіг автовозів, який вказаний в подорожніх листах, на який посилається Чопська митниця в акті перевірки, відрізнявся від передбаченого контрактом та відповідними заявками у зв'язку з тим, що такий пробіг складається з двох частин :

- безпосередньо сам маршрут Skoda Auto a.s, м. Квасіни, Чехія - м. Чоп, Україна (пункт митного оформлення) (774,59 км), що передбачений умовами контракту та відповідних заявок до нього та відповідно підтверджується актами виконаних робіт;

- технологічний пробіг, пов'язаний з умовами експлуатації транспортних засобів Перевізника та підготовки їх до здійснення перевезення.

Вказані обставини додатково підтверджуються листом ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» № 156 від 06.05.2010.

Також, колегія судів зазначає, що в заявках на перевезення сторонами чітко визначався маршрут перевезення, організація здійснення перевезень відноситься виключно до компетенції перевізника та способів здійснення ним господарської діяльності, тому при виконанні перевезень, перевізник зобов'язаний був дотримуватись погодженого сторонами маршруту, довжиною 774,59 км. У разі обґрунтованого відхилення від такого маршруту, перевізник зобов'язаний був повідомляти про неможливість руху таким маршрутом Замовника перевезень та ставити питання про внесення змін до маршруту. Проте з боку перевізника під час надання послуг не надходило жодних повідомлень про необхідність зміни маршруту, що свідчить про відсутність таких обставин у перевізника.

Отже, включення технологічного пробігу автовозів з боку Чопської митниці, що стверджується розрахунком донарахувань сум митних платежів (Додаток № 6 до Акту), до довжини маршруту перевезень є незаконним оскільки технологічний пробіг не є предметом Контракту, а тому не має відношення до умов договору та замовник перевезень не може нести відповідальність за неналежне виконання перевезень з боку перевізника або ж оплачувати додаткові витрати перевізника, які не є предметом Контракту.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком судом першої інстанції про те, що фактичні витрати позивача відповідають задекларованим, а фактичні витрати перевізника є нижчими за задекларовані позивачем, про що свідчить розрахунок фактичних транспортних витрат перевізника та долучений відповідачем до матеріалів справи.

Щодо дослідження контракту № 06/1211-Е від 16.02.2007 «Про міжнародне перевезення вантажів», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний контракт не має відношення до даного спору та помилково був зазначений в акті перевірки та судом першої інстанції при вирішенні спору 18.03.2011, що й не заперечувалось сторонами в судовому засіданні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності правомірності прийнятих Чопською митницею податкових повідомлень-рішень № № 3, 4 від 29.04.2010.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року по справі № 2а-1909/10/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : В.П. Дякович

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 12.04.2016.