Справа № 2а/0270/3000/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/9991/69108/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Хмельницького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за втрату її частини у зв'язку з затримкою термінів виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2012 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Хмельницького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, після уточнення якого просив стягнути з відповідачів недоплачену заробітну плату за період з 1 січня 1995 року по грудень 2005 року в сумі 101903,35 гривень, компенсацію за втрату її частини у зв'язку із затримкою термінів виплати в розмірі 45774,01 гривень, а всього 147677,36 гривень та понесені ним судові витрати в сумі 2200 гривень.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що вказана недоплата відбулась внаслідок порушення відповідачами норм статей 11, 43, 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2862-XII), а також указів Президента України та постанов Кабінету Міністрів України, якими встановлені умови оплати праці працівників суду, відповідні надбавки, доплати тощо.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року, позовну заяву ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації за втрату її частини у зв'язку із затримкою термінів виплати, за період з 1 січня 1995 року по липень 2001 року (включно) залишено без розгляду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, постанову цього суду від 6 серпня 2012 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду і на новий розгляд.

Міністерством фінансів України подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 листопада 1994 року ОСОБА_4 призначено суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області. Указом Президента України від 23 березня 2004 року № 358/2004 позивача переведено на посаду судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Рішенням кваліфікаційної комісії суддів місцевих та апеляційних судів Хмельницької області від 21 вересня 2001 року ОСОБА_4 присвоєно третій кваліфікаційний клас судді.

Як свідчить довідка про нараховану та виплачену заробітну плату за період роботи з січня 1995 року по грудень 2005 року судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Ярмолюка О.І., до складу його заробітної плати в спірний період входили наступні виплати: посадовий оклад, доплата за кваліфікаційний клас, надбавка за інтенсивність праці (із січня 2001 року), доплата судді, додатковий посадовий оклад.

Разом з тим, позивачеві виплачувалася матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премії до свят, проводилася індексація у вказані в довідці періоди, а також нараховувалися і виплачувалися грошові суми, пов'язані з його виходом у відпустки.

ОСОБА_4, вважаючи, що всупереч діючому законодавству заробітна плата виплачувалась йому не в повному обсязі, звернувся з даним позовом до суду.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 січня 1995 року по липень 2001 року суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а матеріали справи не містять відповідних клопотань про його поновлення, як і доказів поважності причин пропуску такого.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог ОСОБА_4 суди попередніх інстанцій виходили з безпідставності його доводів про протиправність дій відповідачів стосовно невиплати відповідних надбавок, встановлених указами Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», 19 вересня 1996 року № 856/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», 5 березня 2002 року № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням» та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - постанова № 865), оскільки факт нарахування та виплати вказаних коштів підтверджується, зокрема, довідкою про заробітну плату. Крім цього, призначення та розмір надбавки за інтенсивність та за напруженість є прерогативою голови суду та встановлюються його наказом кожному судді індивідуально залежно від досягнень у праці, виконання особливо важливої роботи, складності роботи у межах фонду заробітної плати суду.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, що діяла до 1 серпня 2001 року) встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 11 липня 2001 року № 2620-ІІІ доповнено статтю 233 після частини 1 новою частиною такого змісту: «У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком». У зв'язку з цим частини 2 та 3 вважаються відповідно частинами 3 та 4.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, оскільки позивачем не надано належних доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку для звернення до суду, суди попередніх інстанцій обґрунтовано залишили без розгляду його позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації за втрату її частини у зв'язку із затримкою термінів виплати, за період з 1 січня 1995 року по липень 2001 року (включно).

У відповідності до частин 1, 2 статті 44 Закону № 2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

Постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» (далі - постанова № 513) та № 514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України» (далі - постанова № 514) з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою № 865 Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (була чинною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу 1 статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, не дивлячись на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в об'ємі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року № 21-518а15.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2012 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Хмельницького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за втрату її частини у зв'язку з затримкою термінів виплати - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.