Справа № 826/26595/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 квітня 2016 року № 826/26595/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги ,
В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги заявлені про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 21 800 грн. (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 09.02.16 р.).

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної ради України №231 від 03.01.13 р. ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України Хміля В.В. на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної ради України №8096 від 23.09.13 р. ОСОБА_1 переведено за її згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України Хміля В.В. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" з присвоєнням сьомого рангу державного службовця.

Відповідно до Указу Президента України від 27.08.14 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" було достроково припинено повноваження народних депутатів України VII скликання, зокрема, народного депутата України Хміля В.В.

28.11.14 р. ОСОБА_1 звернулася до Народного депутата України Хміля В.В. з заявою про зарахування її на посаду помічника-консультанта народного депутата України порядком переведення; 28.11.14 р. народний депутат України Хміль В.В. звернувся з поданням до керівника Апарату Верховної ради України про зарахування ОСОБА_1 на посаду помічника-консультанта народного депутата України порядком переведення.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної ради України №7713 від 08.12.14 р. ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України Хміля В.В. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного сьомого рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України сьомого скликання Хміля В.В.

У листопаді 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до Апарату Верховної ради України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги в порядку ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Станом на час звернення до суду заява не була розглянута та задоволена, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає відмову у виплаті їй одноразової грошової допомоги в порядку ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" протиправною з таких підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

Згідно наданого позивачем розрахунку тримісячна заробітна плата становить 21 800 грн.

Відповідач - Апарат Верховної Ради України - проти позову заперечив, посилаючись на відсутність факту звільнення позивача, оскільки позивача було переведено на посаду помічника-консультанта народного депутата України Хміля В.В. на час його депутатських повноважень.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Помічнику-консультанту народного депутата, звільненому у зв'язку з закінченням строку повноважень народного депутата, надається попередня або рівноцінна робота (посада), якщо до прийняття на роботу помічником-консультантом він працював у органах державної влади або в органах місцевого самоврядування. Період перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата за строковим трудовим договором на постійній основі зараховується до трудового стажу за спеціальністю такого помічника-консультанта (ч. 7 ст. 34 закону).

Аналогічні частині 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" приписи містяться і в статті 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 р. №379/95-ВР в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 на посаді помічника-консультанта народного депутата України Хміля В.В. на час його депутатських повноважень на неї поширювалась дія Закону України "Про державну службу", у зв'язку із цим позивача для кадрового та фінансового обслуговування було прикріплено до Апарату Верховної Ради України, а відтак застосуванню до позивача підлягають положення Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення трудового договору відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю України оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк, як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлюється погодженням сторін і може визначатись, як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, в тому числі, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Положеннями п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Для звільнення помічника-консультанта народного депутата України не потрібно погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) Апарату Верховної Ради України, виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває (ч. 2 статті 4.5 Положення).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дострокове припинення відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" повноважень народного депутата України Хміля В.В., на посаді помічника-консультанта якого працювала позивач згідно розпорядження Керівника Апарату Верховної ради України №8096 від 23.09.13 р., не є доказом фактичного звільнення позивача та розірвання попередньо укладеного з нею строкового трудового договору, адже відповідного розпорядження Апарату Верховної Ради України суду не надано.

Окрім зазначеного, як вбачається з розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від №7713 від 08.12.14 р., в ситуації з позивачем мало місце застосування виключень, передбачених положеннями п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, на переконання суду, зазначення у тексті вказаного розпорядження про увільнення позивача від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України сьомого скликання Хміль В.В. не свідчить про припинення кадрового та фінансового обслуговування позивача з Апаратом Верховної Ради України та фактичне припинення (розірвання) трудового договору позивача в розумінні ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Крім того, суд вважає за доцільне відмітити, що нормою п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено лише можливість (тобто право, а не обов'язок) звільнення помічника-консультанта народного депутата України у разі припинення повноважень народного депутата України з дати їх припинення.

Разом з тим, відповідно до 4.1. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно наданої суду копії трудової книжки позивача жодні записи про звільнення позивача з Апарату Верховної ради України відсутні, тобто, навіть після припинення депутатських повноважень народного депутата України Хміля В.В. трудові відносини позивача з Апаратом Верховної Ради України не переривалися.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у нього обов'язку з виплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка надається при звільненні з посади помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур