Справа № 2-а-1445/11
Суддя: Соловйова Н. М.
Дата ухвалення: 2011-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1445/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2011 року Обухівський районний суд Київської

області в складі:

Головуючого: судді Соловйової H.M.,

при секретарі: Алтуховій O.A.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області та виконкому ОСОБА_2 міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання незаконними рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради та рішення ОСОБА_2 міської ради та їх скасування.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради №849 від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,147 га в м. Обухів, вул. Зарічна,6, мотивуючи тим, що рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради №849 від 23 грудня 1997 року йому вже була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,13 га. Внаслідок безпідставного збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 на 0,017 га він був позбавлений під»їзду і можливості обслуговування належного йому житлового будинку.

В судовому засіданні позивач уточнив та збільшив свої позовні вимоги, просив визнати незаконними рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,147 га в м. Обухів вул. Зарічна, 6, рішення ОСОБА_2 міської ради від 15 травня 1998 року про затвердження рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року, та скасування їх. Обгрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що в 1967 році його батько ОСОБА_5 купив 1/2 частину будинку по вулиці Зарічній, 6, що в м. Обухів, у тітки ОСОБА_3. Друга половина будинку належала спочатку матері останнього, а після її смерті - ОСОБА_3. За згодою ОСОБА_3 батькові було дозволено зробити під»їзд до його частини будинку з вулиці Зарічної шириною 2,5 м. З цього часу ОСОБА_5 користувався наданим під»їздом, спору між власниками не було, кожний користувався своєю земельною ділянкою. В 1997 році ОСОБА_3 приватизував свою земельну ділянку не погодивши межі користування земельної ділянки з батьком, отримав Державний акт на право приватної власності на землю в 1999 році на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради №849 від 23 грудня 1997 року на земельну ділянку площею 0,147 га в м. Обухів, вул. Зарічна,6, внаслідок збільшення земельної ділянки ОСОБА_6 під»їзд до його будинку звузився до 1 метра 20 см. В 2003 році ОСОБА_5 також звернувся до ОСОБА_2 міської ради щодо приватизації його земельної ділянки, такий дозвіл він отримав, тривалий час виготовлювалась технічна документація, 18 березня 2007 року його батько помер. Він, як єдиний спадкоємець отримав по заповіту 1/2 частину житлового будинку по вулиці Зарічній, 6, що в м. Обухів, отримав Державний акт на землю

на ОСОБА_5, на підставі якого йому перейшли у спадщину за законом земельні ділянки розміром 0,0996 га та 0,0390 га за цією ж адресою. Оскільки спірні рішення позбавляють його можливості під»їхати до 1/2 частини житлового будинку, яка йому перейшла у спадщину, його право порушено, просить задовольнити його вимоги.

Представник позивача ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги ОСОБА_4.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради та виконкому ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_8 позов визнала, пояснила, що виконком і міська рада при прийнятті оскаржуваних рішень виконали всі процедури, передбачені законом. Оскільки під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 були допущені порушення - не були винесені в натуру межові знаки, склалось так, що ОСОБА_4 не може обслуговувати свій будинок, право його порушено, тому оспорювані рішення слід скасувати. Рішення №849 від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,13 га було прийнято виконкомом відповідно відмітки в земельно-шнуровій книзі по стану на той період із зазначенням, що розмір земельної ділянки буде уточнений при виготовленні Державного акту. Після встановлення розміру фактичного користування земельною ділянкою було прийнято рішення на приватизацію земельної ділянки розміром 0,147 га, обоє рішення датовані одним номером, оригінали їх є в наявності.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 проти позову заперечують, пояснили, що під»їзд до частини будинку, яка була придбана ОСОБА_5 в 1967 році здійснювався з вулиці Гайдамацької, а земельна ділянка ОСОБА_3 межувала з ділянкою Безкровної. За згодою його матері, а потім і за його згодою, було дозволено прохід через його подвір»я до будинку ОСОБА_5 із сторони вулиці Зарічна. В 1997 році він, ОСОБА_10, звернувся до ОСОБА_2 міської ради щодо приватизації земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні. По земельно- кадастровій книзі за ним рахувалась земельна ділянка 0,13 га, за ОСОБА_5 0,12 га. Ними був розчищений берег річки, тому їх ділянки збільшились і по фактичному обміру за ним було приватизовано 0,147 га. ОСОБА_5 не заперечував проти приватизації ним земельної ділянки, в 1998 році ОСОБА_5 на місті ознайомився з актом погодження зовнішніх меж його земельної ділянки, на абрисі якого була зазначена межа між їх ділянками, ця межа була винесена в натуру, погодився з ним, підписав акт, в якому був зазначений відступ від його будинку до межі 1 м 72 см, паркан між ділянками не встановлювався, але межа була визначена, цей відступ він використовував при газифікації будинку. В 2003 році ОСОБА_5 при приватизації своєї земельної ділянки також погоджував свій акт з ним. На всіх документах ОСОБА_5 відступ від його будинку в сторону проходу становив 1 м. 72 см. Коли позивач сказав, що буде продавати свою ділянку, він поставив паркан на відстані їм 72 см від його будинку до проходу. Ця відстань від будинку є мінімальною для обслуговування його будинку, на цій території були прокладені газові труби, зроблений колодязь, на виготовлення Державного акта ним були витрачені значні кошти, оспорювані рішення прийняті відповідно вимог закону, є законними і не підлягають скасуванню. Вважають, що при житті ОСОБА_5 погоджувався з встановленими межами, право спадкоємця не порушено, тому просить в позові позивачу відмовити.

Згідно ст.112 ч.3,4 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Представник ОСОБА_2 міської ради та виконкому ОСОБА_2 міської ради позов визнала, в той же час визнала і законність оскаржуваних рішень. Суд не приймає цього

визнання адміністративного позову, оскільки ці дії порушують права, та інтереси третьої особи, тому продовжує розгляд адміністративної справи.

Вислухавши сторони, їх представників, третю особу, його представника, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно земельно-кадастрової книги в користуванні ОСОБА_10 Є,М. до грудня 1997 року значилась земельна ділянка площею 0,13 га. Рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради №849 від 23 грудня 1997 року було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,13 га в м. Обухів, вул. Зарічна,6, з зазначенням, що розмір земельної ділянки буде уточнюватись при виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю. Після встановлення я розміру фактичного користування земельною ділянкою на місті, рішенням виконкому за тим же номером було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,147 га в м. Обухів, вул. Зарічна,6, а саме 0,10 га під будинок та господарські споруди та 0,047 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі останнього рішення проектно-землевпорядною групою при районному відділі земельних ресурсів в 1998 році була виготовлена технічна документація по складанню державних актів, 01 серпня 1998 року представником цієї групи, в присутності представника міської ради землекористувача ОСОБА_3 та суміжного землекористувача ОСОБА_5 було встановлено в натурі та погоджено зовнішні межі земельної ділянки. На час складання акту суміжним землекористувачем ніяких претензій при встановленні меж землекористування не виявлено. Межі погоджені і не викликали спірних питань. Межові знаки, якими закріплена ділянка показані на місцевості та передані на зберігання землевласнику ОСОБА_3. Як видно із даного акту, відступ від будинку ОСОБА_3 до межі ОСОБА_5 становить їм 72 см. Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 15 травня 1998 року було затверджено рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, рішенням міської ради №609 від 29.09.1998 року була затверджена технічна документація по складанню Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3. 04.05.1999 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради №849 від 23 грудня 1997 року на земельну ділянку площею 0,147 га для будівництва, обслуговування будівель і господарських споруд (0,100 га), ведення особистого підсобного господарства (0,047 га), був виданий Державний акт на право приватної власності на землю І-КВ № 064562 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на землю. Ці обставини підтверджуються рішеннями виконкому та міської ради про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, технічною документацією по складанню державного акту, рішенням міської ради №609 від 29.09.1998 року про її затвердження, копією цього акту (а.с. №2-а-1445/11 - 6-9, 21, 31-34, 42-52, а.с. №2-19-11 -9, 31-42) та визнаються сторонами і третьою особою.

Рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради №567 від 28 листопада 2003 року було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,13 га в м. Обухів, вул. Зарічна,6, а саме 0,10 га під будинок та господарські споруди та 0,03 га для ведення особистого селянського господарства, з зазначенням, що площа земельної ділянки буде уточнена після виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю. Малим підприємством «Кадастр» була виготовлена технічна документація по складанню державних актів, в вересні 2003 року представником цього підприємства, в присутності представника міської ради, землевласників, в тому числі ОСОБА_10, землекористувача ОСОБА_5 було встановлено в натурі та погоджено зовнішні межі земельної ділянки останнього. На час складання акту від присутніх ніяких претензій при встановленні меж землекористування не було заявлено. Межі погоджені і не викликали спірних питань. По кадастровому плану земельної ділянки ОСОБА_5 значиться також відступ від будинку ОСОБА_3 до межі ОСОБА_5-1м 72 см..18 березня 2007 року ОСОБА_5 помер. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом і за законом спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з земельних ділянок площею 0,0996 га, що знаходиться по вулиці Зарічній, 6, що в м. Обухів, яка надана для будівництва, обслуговування будівель і господарських споруд і належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, згідно рішення 3 сесії У скликання від 27.07.2006 року та зареєстрованого в Книзі, записів державних актів на землю від 18.06.2007 року, земельної ділянки площею 0,0390 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за тією ж адресою, що належала померлому на підставі того ж Державного акту, та х/г частки житлового будинку №6 по вулиці Зарічній в м. Обухів. Ці обставини підтверджуються рішеннями виконкому та міської ради про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, технічною документацією по складанню державного акту, рішенням міської ради про її затвердження, копією цього акту та визнається сторонами і третьою особою ( а.с. №2-а-1445/11 - 27-30, 35-40, а.с. №2-19-11 - 7-9,73-90).

Позивач вважає, що межі земельних ділянок, зазначені в спірних рішеннях не відповідають фактичним обставинам землекористування, існує наявність розбіжностей в розмірах земельних ділянок переданих у власність ОСОБА_3 з фактичним розміром, в подальшому державний акт виданий з порушенням законодавства, що дані обставини порушують права позивача.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.І ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частини 1,2 статті 71, ч.З ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України зазначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватись перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 1998 року в присутності землекористувача ОСОБА_5 було проведено визначення та погодження меж земельної ділянки по вул. Зарічна, 6, про що був складений акт. На час складання акту суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не виявлено. Межі погоджені і не викликали спірних питань. Межові знаки, якими закріплена ділянка показані на місцевості та передані на зберігання землевласнику. 18 березня 2007 року ОСОБА_5 помер, з цього часу закінчилась цивільна правоздатність померлої особи, до дня смерті будь-які зауваження та заперечення щодо розміру земельної ділянки та плану зовнішніх його меж ОСОБА_5 не заявляв. Позивач успадкував ту земельну ділянку та в тих межах, яка перебувала у власності його батька. Будь-які докази, що свідчать про порушення права позивача щодо розміру земельної ділянки та встановлених в Державному акті зовнішніх меж ділянки ОСОБА_3 відсутні і спростовуються матеріалами даної справи та матеріалами цивільної справи №2-11/11 оглянутої в судовому засіданні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, проаналізувавши всі обставини, що мають значення по справі, суд приходить до висновку пpo безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, оскільки сукупність зібраних по справі доказів свідчить, що орган місцевого самоврядування при прийнятті рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,147 га в м. Обухів вул. Зарічна, 6, та рішення ОСОБА_2 міської ради від 15 травня 1998 року про затвердження рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року, діяв відповідно до ст. 19 Конституції України, ст.ст. 17, 67 чинного на час видачі спірних державних актів Земельного кодексу України № 561-XII від 18 грудня 1990 року про передачу земельних ділянок у приватну власність та законів України, які регулюють земельні правовідносини, судом не встановлено будь-яких доказів, що свідчили б про порушення прав ОСОБА_4 прийняттям спірних рішень, безпідставне визнання адміністративного позову представником відповідача не може бути прийнято судом, оскільки скасування оскаржуваних рішень порушить права та інтереси ОСОБА_10.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 71,86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області та виконкому ОСОБА_2 міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,147 га в м. Обухів вул. Зарічна, 6, та рішення ОСОБА_2 міської ради від 15 травня 1998 року про затвердження рішення №849 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 23 грудня 1997 року і їх скасування - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. При застосуванні ч.З ст.160 цього кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 04.03.2011 року.

Суддя