Справа № 817/179/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/179/16

06 квітня 2016 року 12год. 59хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Гоч Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (по тексту постанови - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2015 року про зменшення суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 8679,00 грн. за червень 2015 року та застосування штрафних санкцій у розмірі 4339,50 грн.

В обґрунтування позову заперечує висновки податкового органу щодо завищення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 8679,00 грн. за червень 2015 року. Стверджує, що всі суми податкового кредиту з податку на додану вартість (по тексту постанови - ПДВ) сформовані ним на підставі отриманих податкових накладних по оподатковуваних операція, у межах господарської діяльності.

Вказує, що оплата за придбані товарно-матеріальні цінності була проведена повністю, у відповідності до вимог законодавства України. Зазначає, що акт перевірки був сформований з ігноруваннями наявних первинних документів, які фіксують господарські операції та які були надані під час перевірки.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити повністю.

Відповідач Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області позов не визнав, подав заперечення (а.с.51 ).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що під час перевірки, ревізорам було надане платіжне доручення про перерахування позивачем коштів Рівненській Міжрегіональній Універсальній Товарно-Майнової Біржі "ПРАЙС", при цьому, документів про перерахування коштів безпосередньо постачальникам не надано.

Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець Рокитнівською районною державною адміністрацією 29.11.2001; фактичний вид діяльності КВЕД-2010 є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Матеріалами справи стверджено, що Сарненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_4 від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень 2015 року. За результатами перевірки був складений акт № 435/17/НОМЕР_2 від 18.09.2015 року.

Сарненською об'єднаною державною податковою інспекцією ДФС у Рівненській області на підставі акта перевірки № 435/17/НОМЕР_2 від 18.09.2015 року, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2015 року про зменшення суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 8679,00 грн. за червень 2015 року та застосування штрафних санкцій у розмірі 4339,50 грн.

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, за наслідками якої скарги платника податків залишені без задоволення, податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вирішуючи адміністративний спір по суті заявлених позовних вимог суд враховує наступне.

У статті 200 Податкового кодексу України викладений порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що якщо сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Процедура формування податкового кредиту з ПДВ викладена у ст.198 Податкового кодексу України. Згідно п. 198.1 вказаної норми, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Приписами п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, , сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У статті 201 Податкового кодексу України викладені основні положення щодо податкової накладної, зокрема, визначені обов'язкові вимоги до змісту податкової накладної.

Таким чином, визначальним фактором, для формування податкового кредиту з ПДВ є належним чином оформлена контрагентом-постачальником податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних та придбання або виготовлення товарів та послуг, а також придбання (будівництво, спорудження) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, затвердженого Наказом Державного комітету лісового господарства України за № 42 від 19.02.2007 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.2007 року за № 164/13431 (по тексту постанови - Положення № 42), це Положення регулює порядок реалізації усієї необробленої деревини, заготовленої підприємствами, які здійснюють заготівлю деревини як постійні користувачі лісових ресурсів, за винятком дров паливних, деревини, яка використовується для розвитку матеріально-технічної бази (будівництво, ремонт тощо) постійних лісокористувачів відповідно до затверджених кошторисів, деревини, використання якої передбачено колективними договорами, деревини для індивідуального ремонту та будівництва згідно з поданими заявами, деревини для забезпечення потреб соціальної сфери, а також деревини для забезпечення потреб виробничих деревообробних підрозділів постійних лісокористувачів.

Згідно п.п.1.2 п.1 Положення про аукціони, реалізація необробленої деревини всіма постійними лісокористувачами здійснюється через аукціони з продажу необробленої деревини на біржі.

Підпунктом 1.3 п.1 Положення № 42 передбачено, що аукціони з продажу необробленої деревини проводяться 1 раз у квартал на базі товарних бірж, розташованих в обласних центрах і створених відповідно до Закону України "Про товарну біржу" та Господарського кодексу України. Участь у торгах можуть брати суб'єкти господарської діяльності, котрі займаються переробкою деревини.

Як вбачається з матеріалів справи, основними видами господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за КВЕД-2010 є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Ведення такої господарської діяльності здійснюється позивачем на його власній виробничій базі по переробці деревини, що знаходиться за адресою: с. Рокитне, вул. І.Франка, 99).

Для того, щоб позивач, як суб'єкт господарювання, міг придбати необроблену деревину, йому обов'язково необхідно брати участь у аукціоні на базі товарної біржі. Тобто, з врахуванням територіальної підлеглості, позивач повинен придбавати необроблену деревину за допомогою Рівненської Міжрегіональної Універсальної Товарно-Майнової Біржі "ПРАЙС".

Відповідно до п.п.2.13 п.2 Положення № 42, для участі в аукціоні покупці необробленої деревини подають біржі заяву про участь в аукціоні, до якої додаються:

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про державну реєстрацію підприємства (юридичної особи або фізичної особи-підприємця);

- нотаріально засвідчені копії установчих документів;

- копія свідоцтва про взяття на облік платника податків;

- довідка за підписом керівника суб'єкта господарювання щодо обсягу фактично переробленої необробленої деревини за попередній квартал, завірена печаткою;

- довіреність уповноваженим особам покупця з повноваженнями на участь в аукціоні та на підписання договорів купівлі-продажу;

- документ (копія платіжного доручення), що підтверджує перерахування гарантійного внеску.

Копії документів на участь в аукціоні повинні бути завірені печаткою покупця за винятком копій документів, які повинні бути засвідчені нотаріально.

Згідно п.п.2.14 п.2 Положення № 42, сума гарантійного внеску визначається у розмірі п'яти відсотків від початкової вартості лота. Гарантійний внесок повинен бути перерахований на рахунок біржі в терміни, зазначені в оголошенні про проведення аукціону.

Відповідно до п.п.2.15 п.2 Положення № 42, якщо покупці, які подали заяви про купівлю, не придбали заявлених ними лотів, гарантійний внесок повертається їм протягом трьох банківських днів з дня проведення аукціону. У разі, якщо покупці придбали заявлені лоти, гарантійний внесок перераховується продавцю як оплата за товар.

Судом встановлено, що 10 березня 2015 року між Державним підприємством "Клесівське лісове господарство" (Продавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу необробленої деревини № 209/210л-15. За умовами Договору, за результатами проведення аукціону з продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі, який відбувся 10.03.2015 року, Продавець передає у власність на умовах франко-склад Продавця необроблену деревину (надалі - товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити ціну. Згідно п.п.7.3 п.7 Договору, сума гарантійного внеску перерахована Покупцем на рахунок Біржі для участі в аукціоні із продажу ресурсів необробленої деревини, зараховується Продавцю в якості частини оплати за проданий Товар.

На виконання умов Договору, в межах чинного законодавства України, позивач перерахував гарантійний внесок Біржі, відповідно до платіжного доручення № 65 від 06.03.2015 року на суму 75000,00 грн. На частину поставки контрагентом-продавцем Державним підприємством "Клесівське лісове господарство" було виписано податкову накладну № 66 від 11.06.2015 року на загальну суму 52070,00 грн. (у тому числі ПДВ - 8678,33 грн.), товар був поставлений відповідно до товарно-транспортної накладної серії РВА № 922092 від 26.06.2015 року. Вказана деревина була використана в господарській діяльності позивача, що підтверджується: актами переробки деревини від 30.06.2015 року, вантажно-митними деклараціями; Контрактом № 09/01/В від 09.01.2014 року.

Як вбачається з акту перевірки, наведені вище первинні документи були надані ревізорам. При цьому, підставою для висновку про порушення законодавства стала вимога відповідача про перерахування коштів постачальникам за товарно-матеріальні цінності безпосередньо позивачем. Такі вимоги податкового органу не узгоджуються із нормами Положення № 42.

Так, зі змісту ст.200 Податкового кодексу України вбачається, що право на відшкодування податку на додану вартість є матеріальним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дана справа є майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку (оскільки бюджетне відшкодування є певною компенсацію за надмірно сплачений ПДВ до бюджету, то позбавлення такого відшкодування фактично збільшує зобов'язання з ПДВ), є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Крім того, суд зазначає, що згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Отже, доводи податкового органу, покладені в основу зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість не узгоджуються з нормами матеріального права, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2015 року.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області за № від 02.10.2015 року.

Присудити на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551, 20 грн..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.