Справа № 802/122/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/122/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

05 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Бабія Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області, Міністерства доходів і зборів України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2016 адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою позивач подала апеляційну скаргу,

в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та повернути матеріали адміністративного позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали адміністративного позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

19.11.2014 ОСОБА_4 звернулась до голови ДФС України, голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України з заявою про переведення на посаду заступника начальника ГУ ДФС у Вінницькій області, звільнивши з посади заступника начальника ГУ Міндоходів у Вінницькій області, в зв'язку з реорганізацією територіальних органів Міністерства доходів і зборів. Однак, наказом Міністерства доходів і зборів України №979-о від 26.10.2015 ОСОБА_4 звільнено з посади заступника начальника головного управління Міндоходів у Вінницькій області з підстав, визначених Законом України "Про очищення влади".

Вважаючи зазначений наказ відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з позовом в листопаді 2015 року, провадження по якому в даний час зупинено ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.01.2016

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 у листопаді 2015 року, знала, що її звільнили, а також знала про порушення свого права щодо переведення на посаду у новостворену установу в зв'язку з реорганізацію про що просила у відповідній заяві, а до суду з даним позовом звернулась лише 05.02.2016, тобто з пропуском місячного строку, визначеного КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про залишення зазначеного позову без розгляду у зв'язку з відсутністю поважних причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції визначив початок перебігу листопад 2015 року, тобто час коли позивач дізналась про своє звільнення та оскаржила відповідний наказ. Однак, оскаржуваним наказом №979-о від 26.10.2015 позивач була звільнена з посади заступника начальника головного управління Міндоходів у Вінницькій області, тобто обґрунтовано вважала, що на час видання оскаржуваного наказу ГУ Міндоходів у Вінницькій області, як юридична особа існувала. Натомість згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ГУ Міндоходів у Вінницькій області припинено 01.10.2015 №4010960.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №311 від 06.08.2014 реорганізація територіальних органів Міністерства доходів і зборів здійснюється шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби. Тобто, з 06.08.2014 до 01.10.2015 існували дві юридичні особи публічного права, а саме: ГУ Міндоходів у Вінницькій області і ГУ ДФС у Вінницькій області. Однак з невідомих причин позивач, відповідно до поданої заяви не була переведена до новоствореного ГУ ДФС у Вінницькій області про причини не розгляду поданої заяви повідомлена не була.

Таким чином, позивач була звільнена з установи, якої станом на 26.10.2015 вже не існувало. Жодних доказів про ознайомлення позивача про реорганізацію ГУ Міндоходів у Вінницькій області у ГУ ДФС у Вінницькій області та про результати розгляду поданої позивачем заяви від 19.11.2014 відповідачем надано не було. В судовому засіданні представник відповідача не надав відповіді на питання щодо обставин реорганізації ГУ ДФС у Вінницькій області та результатів розгляду поданої позивачем заяви. Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, безпідставно ототожнивши початок перебігу строку з часом ознайомлення позивача з наказом про звільнення.

Крім того, рішення Європейського Суду з прав людини про те, що "право на суд", не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 квітня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.