Справа № 607/973/13-а
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

7 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаПрокопенка О.Б.,
суддів:Гриціва М.І. Самсіна І.Л., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України постановою від 3 лютого 2016 року скасував постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2014 року та відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 25 червня та 2 липня 2015 року (№№ К/800/1334/15, К/800/57209/13 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Проте Верховний Суд України вже вирішував питання усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом зазначеної норми права та,

зокрема, у постановах від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року, 17 березня 2015 року (№№ 21-183а13, 21-519а14, 21-585а14 відповідно) вказав на те, що комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Отже, постанова Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2016 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом України.

Зазначене не дає підстав для висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_4 заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Керуючись статтею 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4