Справа № 808/357/16
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року , о 12:55 годині,Справа № 808/357/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Матяш О.В., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, податкової вимоги №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акту опису майна №8 від 18.12.2015,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що в листопаді 2015 року його було повідомлено про необхідність сплати податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 гривень. З листа відповідача №2934/10/17-04 від 24.12.2015 він дізнався про існування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, податкової вимоги №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акту опису майна №8 від 18.12.2015.

Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки правила стосовно визначення зобов'язання транспортного податку розмірі 25000 гривень за легкові автомобілі, що використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см, встановлені ст. 267 Податкового кодексу України, не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, податкову вимогу №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акт опису майна №8 від 18.12.2015.

В судове засідання представник позивача не з'явився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, законодавець передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см, незалежно від дати придбання автомобіля. Обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014, та не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015. Просить відмовити в позові.

Згідно із ч.4 ст.122 КАС України, «особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами». У зв'язку зцим суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке:

судом встановлено, що листом №846/7/08-01-17-01-11 від 05.02.2015 ГУ ДФС у Запорізькій області надало ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступником якої є Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області) відомості оперативних даних комп'ютерної бази даних Центрального серверу ДДАІ МВС України АІПС «Автомобіль» станом на 13.01.2015 щодо зареєстрованих на території Запорізької області легкових транспортних засобів з об'ємом двигуна більше 3000 куб.см, які зареєстровані в період з 01.01.2010 по 31.12.2014.

Відповідно до вказаних відомостей, 24.04.2012 ОСОБА_1 здійснив першу реєстрацію транспортного засобу Lexus RX 350, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб.см.

30.06.2015 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №30062015/31, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 гривень (а.с.50).

11.11.2015 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому зазначив, що вищевказаний автомобіль було у нього викрадено, тому він вважає, що немає підстав для сплати транспортного податку за автомобіль, що вибув із його власності (а.с.11).

Листом №2934/10/17-04 від 24.12.2015 відповідач надав інформацію щодо надіслання на адресу позивача податкової вимоги №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акту опису майна №8 від 18.12.2015 (а.с.13).

Надаючи оцінку правомірності обставинам справи, суд виходить з наступного.

Пунктом 81 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 статтю 267 ПК викладено в новій редакції. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень вказаного Закону, він набрав чинності з 01.01.2015.

Відповідно до ст. 265 ПК (в редакції від 28.12.2014), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп. 267.2.1. п. 267.2 ст. 267 ПК).

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України).

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п. 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року).

Жодної прямої вказівки на надання зворотної дії статті 267 Податкового кодексу України в Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, транспортний податок є елементом податку на майно.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1. ст.10 ПК, податок на майно належить до місцевих податків.

Пунктом 8.3 статті 8 ПК встановлено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися податковим органом лише в разі, якщо міська рада своїм рішенням встановила цей місцевий податок. При цьому, визначення податкових зобов'язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення міської ради.

Аналогічні приписи містить і пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, відповідно до якого одним із принципів податкового законодавства є стабільність, коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Базовий податковий (звітний) період у відповідності до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України дорівнює календарному року.

15.01.2015 Запорізькою міською радою, керуючись ст. 265, 267 ПК України та на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIIІ від 28.12.2014, було затверджено Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) у м. Запоріжжі (рішення Запорізької міської ради № 8 від 15.01.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відтак, враховуючи, що бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Запоріжжі, є саме 2016 рік.

Таким чином, оскільки Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) у м. Запоріжжі було затверджено Запорізькою міською радою 15.01.2015, відтак, періодом, в якому починає застосовуватись транспортний податок у м. Запоріжжі, є 2016 рік.

Отже, нарахування позивачу у 2015 році суми податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 гривень є передчасним.

Окрім того, під час розгляду справи судом встановлено, що, згідно з довідкою Ленінського районного відділу Запорізького міського управління ГУМВС в Запорізькій області №28/7-1969 від 17.08.2015, 14.07.2012 кримінальну справу №6361201 від 11.05.2012 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом Лексус РХ-350, білого кольору, д/н НОМЕР_2, призупинено до встановлення особи, яка скоїла кримінальне правопорушення (а.с.12).

Представниками сторін не заперечується факт викрадення у позивача вищевказаного транспортного засобу. Водночас, представник відповідача в додаткових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що допоки за позивачем зареєстровано даний транспортний засіб, він вважається його власником і є платником транспортного податку.

Проте, суд не може погодитися з такими твердженнями представника відповідача та зазначає, що транспортний податок є різновидом податку на майно, який встановлюється для власників такого майна (транспортних засобів) або осіб, що використовують його на відповідній правовій підставі.

Норми ПК про оподаткування конкретним податком не можуть суперечити нормам загальної частини цього ж Кодексу. У зв'язку із цим для правильного вирішення спірного питання підлягають дослідженню загальні положення ПК України, а також вимоги інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з ст.22 ПК, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Тобто, ознаками платника податку є дотримання всіх або принаймні однієї правомочності, що становлять зміст права власності: володіння та/або користування та/або розпорядження (довірча власність).

Відповідно до вимог ст.ст.316-321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов'язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом. Вказані норми фактично розкривають та деталізують зміст ст.41 Конституції України.

З вищезазначених вимог основного акту цивільного законодавства вбачається, що обов'язок власника сплачувати податок на майно (власність зобов'язує) кореспондується з можливістю такого власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

Згідно з вимогами ст.267 ПК, платником транспортного податку є особа, за якою зареєстровано транспортний засіб (ПК України), тобто - власник майна, який має можливість ним володіти, користуватися та розпоряджатися (ЦК України). Об'єкт оподаткування - автомобіль, який використовується до 5-ти років, та який має об'єм двигуна понад 3000 куб.см (ПК України), тобто - майно, володіння, користування та розпорядження яким здійснює власник відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ЦК України).

Таким чином, визначальним, як для вимог ПК України, так і ЦК України, є встановлення обставин, які б, зокрема, встановлювали обов'язок власника нести тягар утримання майна, в даному випадку сплачувати податок за це майно. Вбачається, що у разі протиправного вибуття майна з володіння власника у останнього припиняється обов'язок і щодо утримання цього майна аж до моменту його повернення власнику.

При цьому, посилання на норми ЦК України є правомірними та не суперечать вимогам ч.2 ст.1 ЦК України про незастосування до податкових відносин цивільного законодавства, оскільки в даному випадку йдеться про визначення критеріїв суб'єкта та об'єкта оподаткування, які, в свою чергу, встановлені ПК України на підставі актів цивільного законодавства.

Крім того, правильність такої позиції щодо відсутності обов'язку сплати транспортного податку в особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, однак цей транспортний засіб викрадений, підтверджується також системним аналізом положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998.

Так, згідно вимог чинного законодавства України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В окремих випадках момент набуття права власності пов'язується з державною реєстрацією (нерухоме майно). В інших випадках, як правило, моментом набуття права власності є передання особі майна.

Щодо договорів, внаслідок яких набувається/припиняється право власності на транспортні засоби, законодавством не встановлено будь-яких додаткових вимог, з яким пов'язується набуття/припинення права власності.

Водночас, вищезазначеним Порядком передбачена обов'язкова державна реєстрація транспортних засобів, без якої експлуатація таких транспортних засобів заборонена (абз.2 п.7 Порядку). Так, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) цих транспортних засобів.

Таким чином, державній реєстрації підлягає майнове право особи-власника транспортного засобу, яка, згідно з вищенаведеними вимогами Порядку реєстрації, є обов'язковою. Проте, факт державної реєстрації сам по собі не може бути підставою для покладання на власника зареєстрованого за ним майна обов'язку сплати податків, якщо вказане майно вибуло з володіння власника внаслідок викрадення, оскільки таке твердження суперечило б цілям, які переслідувала держава, встановлюючи обов'язковість державної реєстрації транспортних засобів. Зокрема, мета, з якою здійснюється державна реєстрація транспортних засобів, визначена у п.3 вищезазначеного Порядку, а саме: здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів; дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану; ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Таким чином, державна реєстрація транспортного засобу хоча і використовується для вимог податкового законодавства, оскільки відповідно до даних, внесених до реєстру, визначаються платники транспортного податку, разом з тим не може бути визначальною для покладення обов'язку сплати податку особами, які внаслідок вчинених стосовно них злочинних дій позбавлені правомочностей (володіння, користування, розпорядження) власника майна, яке є об'єктом оподаткування.

Більш того, інші положення вказаного Порядку не тільки не зобов'язують власників зняти з обліку викрадені у них транспортні засоби, але й фактично унеможливлюють такі дії. Так, відповідно до п. 40 вищезазначеного Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника тощо. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом посадової особи, що скріплюється печаткою підрозділів Державтоінспекції.

Згідно з положеннями п.45 вищезазначеного Порядку, зняття з обліку транспортних засобів без їх огляду уповноваженою особою Державтоінспекції можливе лише внаслідок вибракування (знищення) цих транспортних засобів. В такому випадку до підрозділів Державтоінспекції здаються номерні знаки та реєстраційні документи на такий транспортний засіб.

Таким чином, суд вважає, що позивач внаслідок викрадення у нього транспортного засобу позбавлений можливості виконати вимоги вказаного Порядку та надати підрозділу Державтоінспекції автомобіль та номерні знаки на нього.

За таких обставин, зважаючи на системний аналіз вищевикладених вимог законодавства України, суд вбачає, що платником податку на майно має бути власник цього майна, який має можливість в повному обсязі реалізувати своє право власності. Використання законодавцем в нормі ПК України терміну «зареєстроване право власності» не змінює даної обставини, а лише є наслідком того, що дані про об'єкти оподаткування, які відповідають критеріям, встановленим ПК, беруться податковими органами з відомостей, сформованих за допомогою реєстру зареєстрованих транспортних засобів, ведення якого здійснюють органи МВС.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК, посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та необхідність його скасування.

Враховуючи, що податкову вимогу №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акт опису майна №8 від 18.12.2015 було складено контролюючим органом на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, суд дійшов висновку про необхідність їх скасування, адже вони є похідними від зазначеного податкового повідомлення-рішення, що скасовується судом.

В силу приписів частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та доводяться матеріалами справи, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 551,21 гривень (квитанції №0.0.495681559.1 від 25.01.2016 на 251,21 гривень (а.с.2а) та №0.0.495680465.1 від 25.01.2016 на 300 гривень (а.с.16а).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, прийняте державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області у відношенні ОСОБА_1, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень;

податкову вимогу державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області форми «Ф» №1354-23 від 10.11.2015, винесену у відношенні ОСОБА_1, про сплату податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 гривень;

рішення державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015;

акт опису майна №8 від 18.12.2015, складений податковим керуючим Зайцевою В.В.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 21 копійки.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш