Справа № 826/4519/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2016 року 09:40 № 826/4519/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Київської міської ради, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про скасування рішення відповідача та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить скасувати рішення відповідача від 02.10.2013 №82/9670 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у провулку Залужному в Голосіївському районі міста Києва»; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву (клопотання) позивача про передачу безоплатно у власність земельної ділянки, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої за вказаною адресою.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2015 касаційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 16.12.2015 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Представники позивача, відповідача і третьої особи в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Київської міської ради із письмовою заявою від 29.03.2012 про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Орієнтовна площа 0,10 га, бажане місце розташування: АДРЕСА_1. До вказаної заяви позивачем додано графічні матеріали (викопіювання в масштабі 1:2000 з чергового кадастрового плану із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням орієнтовних меж земельної ділянки), а також копії паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

03.05.2012 позивач отримала лист Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №03-480/11587, яким повідомлено, що зазначена у графічних матеріалах земельна ділянка відноситься до резервних територій мікрорайону Чапаєвка Голосіївського району міста Києва. Опрацювання питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у мікрорайоні Чапаєвка можливо тільки після затвердження списків мешканців мікрорайону, що потребують виділення земельних ділянок із резервних земель мікрорайону Чапаєвка.

Позивач у червні 2012 року звернулась до суду із позовом про визнання незаконною бездіяльності Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і зобов'язання їх вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2012 у справі №2а-7762/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013, позов ОСОБА_1 задоволено частково: зобов'язано Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготувати проект рішення Київради за заявою (клопотанням) ОСОБА_1 про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), площею 0,10 га, в Голосіївському районі міста Києва, провулок Залужний, від 31.03.2012 та передати його на розгляд Київради; зобов'язано Київраду розглянути у встановленому законодавством порядку питання щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), площею 0,10 га, в Голосіївському районі міста Києва, провулок Залужний.

02.10.2013 Київрадою прийнято оскаржуване рішення №82/9670 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1 (далі - оскаржуване рішення), яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка відноситься до території, яка резервується для створення зеленої зони. Крім того, введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що порушує права ОСОБА_1 на безоплатне одержання земельної ділянки, згідно положень статті 121 Земельного кодексу України, позивач оскаржила його до суду.

Відповідач та третя особа проти задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що земельна ділянка, зазначена позивачем у графічних матеріалах, відповідно до рішення Київської міської ради від 19.07.2005 №806/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», яке подовжено до 2015 року, відноситься до території, яка резервується для створення зеленої зони, а також те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» №3159-17 від 17.03.2011 введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень. Вважають оскаржуване рішення правомірним та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. За частиною 6 цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З аналізу викладених норм вбачається, що уповноваженим органом може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту оскаржуваного рішення Київської міської ради від 02.10.2013 №82/9670 слідує, що підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1 стало те, що вказана ділянка відноситься до території, яка резервується для створення зеленої зони.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що до клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки від 29.03.2012 позивач надала витяг з бази даних Державного земельного кадастру від 18.11.2011 (а.с. 11 Т.І). Згідно умовних позначень даного витягу слідує, що земельна ділянка, стосовно якої подано клопотання, належить до зелених зон у відповідності до рішення Київської міської ради від 19.07.2005 №806/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», яке подовжено до 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» №3159-17 від 17.03.2011 введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме: земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень; земельних ділянок об'єктів фізичної культури і спорту.

Таким чином, станом на дату звернення ОСОБА_1 із клопотанням від 29.03.2012 про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), ця земельна ділянка належала до території, яка резервується для створення зеленої зони та її призначення не могло бути змінене у відповідності до положень діючого законодавства.

Згідно із положеннями статті 122 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача від 02.10.2013 №82/9670 прийняте у відповідності до положень законодавства та підстави для його скасування відсутні.

Щодо посилання позивача на лист Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2012 №7 (а.с. 31-32 Т.І), у якому зазначено, що рішенням Київради від 20.12.2007 №1463/4296 затверджено детальний план території мікрорайону Чапаєвка, а також копію плану зонування села Чапаєвка (а.с. 19-21 Т.І), суд зазначає наступне.

Згідно із планом зонування села Чапаєвка, земельна ділянка, стосовно якої позивач подала клопотання до Київради, належить до зони житлової забудови, земельні ділянки, якої передбачені у приватну власність мешканців села Чапаєвка.

Водночас, згідно кадастрового плану, наданого позивачем до клопотання, вказана земельна ділянка належить до зеленої зони у відповідності до рішення Київради від 19.07.2005. Отже, призначення земельної ділянки не було змінене на виконання рішенням Київради від 20.12.2007 №1463/4296.

13.04.2011 набрав чинності Закон України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» №3159-17 від 17.03.2011, яким введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення земельних ділянок зелених зон.

Рішення Київради від 02.10.2013 №82/9670, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вищезазначеної земельної ділянки було прийняте саме у зв'язку із її належністю до зеленої зони та неможливістю зміни її цільового призначення у зв'язку із мораторієм, встановленим законом.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Закон має вищу юридичну силу ніж рішення Київради. Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач прийняв оскаржуване рішення від 02.10.2013 №82/9670 у відповідності до положень чинного законодавства та підстави для визнання його протиправним і скасування відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський