Справа № 820/12019/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 березня 2016 р. № 820/12019/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - Бойка Д.В.,

відповідача - Токаренка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Садко-Україна" до Харківської митниці ДФС про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та зобов'язання утриматися від вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

1) Скасувати повністю Рішення Харківської митниці ДФС від 02.07.2015 р. про призупинення митного оформлення товарів, що містять об'єкт права інтелектуальної власності, за митною декларацією №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 р.;

2) Скасувати повністю Рішення Харківської митниці ДФС від 02.09.2015 р. про призупинення митного оформлення товарів, що містять об'єкт права інтелектуальне власності, за митною декларацією №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 р.;

3) Зобов'язати Харківську митницю ДФС вчинити необхідні і достатні дії з митного оформлення товарів за митною декларацією №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 р. в установленому порядку;

4) Зобов'язати Харківську митницю ДФС вчинити необхідні і достатні дії з митного оформлення товарів за митною декларацією №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 р. в установленому порядку.

5) Зобов'язати Харківську митницю ДФС утриматися від вчинення дій щодо призупинення митного оформлення товарів, що імпортуються Товариством з обмеженою відповідальністю "Садко-Україна" та які містять знак для товарів і послуг, який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наявність у позивача передбаченого ст. 500 Цивільного кодексу України права попереднього користувача повністю виключає можливість порушення прав інтелектуальної власності на знак «БРТ», який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437, оскільки використання позивачем вказаного знаку є протиправним. Вчинені відповідачем дії, на думку позивача, з призупиненням митного оформлення товарів за митними деклараціями №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 року та №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 року а також вилучення товарів за вказаними митними деклараціями, є необґрунтованим та порушує права та законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у митному реєстрі об'єкьтів інтелектуальної власності за №2610 від 28.05.2015 року було зареєстровано знак для товарів і послуг «БРТ» який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Садко - Україна» 30.06.2015 року для митного контролю та оформлення була подана митна декларація №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 року імпортером за якою є позивач.

Рішенням Харківської митниці Державної фіскальної служби від 02.07.2015 року на підставі даних митного реєстру митне оформлення товарів за вказаною вище митною декларацією було призупинено на 10 робочих днів, про що, засобами факсимільного зв'язку було повідомлено позивача.

Комісією у складі посадових осіб митного органу, 13.07.2015 року, представнику правовласника були передані зразки товарів за митною декларацією №807100000/2015/021469 для проведення експертизи щодо належності задекларованих товарів до товарів, що містять об'єкти інтелектуальної власності.

Відповідачем, 23.07.2015 року, було одержано висновок експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса №7156, яким було встановлено тотожність позначень на зразках товарів, представлених до митного оформлення позивачем за митною декларацією №807100000/2015/021469, із знаком «БРТ» який охороняється свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437.

На підставі вищезазначеного експертного висновку, відповідачем було порушено справу про порушення митних правил Товариством з обмеженою відповідальністю «Садко - Україна», вилучив товари за митною декларацією №807100000/2015/021469 та склав Протокол, про порушення митних правил №454/800700/15 від 06.08.2015 року.

До митного контролю та митного оформлення, 02.09.2015 р., була подана митна декларація №807100000/2015/030496.

В цей же день, 02.09.2015 р. рішенням Відповідача на підставі даних митного реєстру митне оформлення товарів за вказаною вище митною декларацією також було призупинено, про що повідомлено Позивача листом вих. №20-70-24-03/00-3/6498 від 03.09.2015 р. (копія листа додається).

Комісією 15.09.2015 р., у складі посадових осіб Відповідача згідно з Актом №807100000/2015/030496 було відібрано зразки товарів за митною декларацією №№807100000/2015/030496.

Висновком експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності, проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України №193437 від 25.11.2014 р. та позначення, нанесене на продукцію за митною декларацією №807100000/2015/030496, зразки якої вилучені Відповідачем за Актом №80710000/2015/030496 від 15.09.2015 р., є тотожними.

На підставі вказаного експертного висновку, керуючись ч. 14 ст. 399 Митного кодексу України, Відповідач порушив справу про порушення митних правил Позивачем, вилучив товари за митною декларацією №807100000/2015/030496 та склав Протокол про порушення митних правил №684/80700/15 від 11.11.2015 року.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 399 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів на підставі даних митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, виявляє ознаки порушення прав інтелектуальної власності щодо товарів, пред'явлених до митного контролю та митного оформлення, їх митне оформлення призупиняється, а товари підлягають розміщенню на складі цього органу.

Строки призупинення митного оформлення товарів визначені ч. 2 ст. 399 Митного кодексу України, відповідно до якої, рішення про призупинення митного оформлення товарів на строк до 10 робочих днів і в разі необхідності продовження цього строку не більш як на 10 робочих днів приймає керівник органу доходів і зборів або особа, яка виконує його обов'язки.

Наслідки спливу зазначених строків та обов'язки митного органу в цьому випадку передбачені ч. 10 ст. 399 Митного кодексу України, згідно з якою, у разі якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї статті, до органу доходів і зборів, що призупинив митне оформлення товарів, не буде подано ухвалу суду про заборону вчинення певних дій у справі про порушення прав інтелектуальної власності або відповідне рішення іншого уповноваженого державного органу, то за відсутності ознак порушення митних правил товари, щодо яких було прийнято рішення про призупинення митного оформлення, підлягають митному оформленню в установленому порядку. У такому разі відшкодування декларанту та іншим особам витрат та збитків, спричинених призупиненням митного оформлення, здійснюється за рахунок правовласника.

Судом встановлено, що Відповідачем не було одержано ані ухвали суду про заборону вчинення певних дій у справі про порушення прав інтелектуальної власності, ані відповідного рішення іншого уповноваженого державного органу.

Відмовляючись здійснити митне оформлення товарів за митними деклараціями №807100000/2015/021469 та №807100000/2015/030496 після спливу зазначених вище строків та приймаючи рішення щодо вилучення товарів, Відповідач обґрунтовував свої дії посиланням на ч. 14 ст. 399 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 14 ст. 399 Митного кодексу України, у разі якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї статті, порушення прав інтелектуальної власності під час переміщення через митний кордон України товарів, щодо яких прийнято рішення про призупинення митного оформлення, буде підтверджене висновком експертизи, проведеної відповідним уповноваженим органом, то в установленому цим Кодексом порядку орган доходів і зборів порушує справу про порушення митних правил, а товари - безпосередні предмети правопорушення вилучаються.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що підставами для вилучення товарів та порушення справи про порушення митних правил є підтвердження висновком експертизи факту порушення прав інтелектуальної власності під час переміщення через митний кордон України.

Як встановлено судом, експертними дослідженнями, на які посилався Відповідач в обґрунтування своїх дій, встановлювалися лише питання тотожності позначень на зразках товарів, представлених до митного оформлення Позивачем за митними деклараціями №807100000/2015/021469 та №807100000/2015/030496 із знаком «БРТ», який охороняється в Україні Свідоцтвом №193437. Зазначене прямо випливає із змісту зазначених вище Протоколів про порушення митних правил, які склав Відповідач.

Вказаними вище експертними висновками не встановлювалося та не підтверджувалися факти порушення прав інтелектуальної власності. Таким чином, в даному випадку у Відповідача не було підтвердження висновком експертизи факту порушення прав інтелектуальної власності. А отже, на думку Позивача, у Відповідача не було передбачених ч. 14 ст. 399 Митного кодексу України підстав для вилучення товарів Позивача та порушення справи про порушення митних правил.

Також суд зазначає, що тотожність позначень сама по собі не є підтвердженням порушення прав інтелектуальної власності на знак.

Повноваження володільця прав на знак для товарів і послуг передбачені ст. 495 Цивільного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом».

Аналогічні положення передбачені й ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Разом з цим, чинним законодавством України передбачені обмеження вказаних прав та виключення із них. Так, згідно з п. 6 ст. 16 вказаного вище Закону, «Виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на: здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки».

Положення цієї норми кореспондує ч. 1 ст. 500 Цивільного кодексу України, відповідно до якої будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

Аналіз наведених вище норм у їх сукупності дозволяє зробити висновок про те, що використання знаку для товарів і послуг (торговельної марки) на підставі права попереднього користувача не є порушенням прав інтелектуальної власності.

Суд зазначає, що позивач має обґрунтовані підстави стверджувати, що йому належить передбачене ст. 500 Цивільного кодексу України право попереднього користування на знак для товарів і послуг, який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437, що пояснюється наступним.

Заявка № m 2011 04571 на реєстрацію знаку («БРТ»), що охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437, було подано на реєстрацію 28.03.2011 р., що підтверджується витягом з бібліографічних відомостей свідоцтва на знак для товарів і послуг №193437.

Як встановлено судом, до дати подання заявки на вказаний знак, починаючи з 2004 року, позивач є офіційним дилером ОАО «БалаковоРезиноТехника», м. Балаково-16, Саратовська область, РФ, що підтверджується, зокрема, наступними документами:

· Свідоцтвом офіційного дилера від 02.02.2004 р.;

· Свідоцтвом офіційного дилера від 01.03.2005 р.;

· Свідоцтвом офіційного дилера від 10.01.2006 р.;

· Свідоцтвом офіційного дилера від 11.01.2010 р.;

· Свідоцтвом офіційного дилера від 14.01.2011 р.;

· Свідоцтвом офіційного дилера від 11.01.2012 р.

Починаючи з 2004 року Позивач здійснював імпорт (ввезення) на територію України, зберігання ввезеного товару із нанесеним на ним знаком «БРТ» з метою пропонування для продажу, пропонування вказаного товару для продажу, продаж, застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Зазначене обґрунтовується наступним.

Імпорт (ввезення) на територію України.

Так, Позивач здійснював імпорт на територію України товарів, маркованих знаком «БРТ» до дати подачі заявки на реєстрацію знаку «БРТ» на території України, що підтверджується, зокрема:

· митною декларацією №807070006/2010/421279;

· митною декларацією №800000014/9/437088;

· митною декларацією №807070006/2011/422519.

Зберігання ввезеного товару із нанесеним на ним знаком «БРТ» з метою пропонування для продажу.

Здійснення імпорту в суттєвих обсягах з метою наступного пропонування до оптового і роздрібного продажу, потребувало зберігання ввезеного товару, маркованого знаком БРТ, у складських приміщеннях Позивача. А тому, як зазначив Позивач, здійснював використання знаку «БРТ» шляхом зберігання ввезеного товару із нанесеним на ним знаком «БРТ» з метою пропонування для продажу.

Пропонування зазначених вище товарів, маркованих знаком «БРТ» також здійснювалося Позивачем до дати подання заявки на реєстрацію знаку для товарів і послуг «БРТ» в України.

Зазначене вище підтверджується, зокрема, змістом інтернет-сайту Позивача за адресою в мережі інтернет: www.sadko-ukraine.com, а також Актами дослідження сторінок цього сайту в мережі Інтернет №1.

Крім того, факт продажу зазначених товарів кінцевим покупцям, підтверджується, зокрема, наступними документами:

· витратною накладною №СУ-0000043 від 23.03.2009 р.;

· витратною накладною №СУ-0000169 від 14.09.2009 р.;

· витратною накладною №СУ-0000006 від 21.02.2011 р.;

· витратною накладною №СУ-0000007 від 21.02.2011 р.;

· витратною накладною №СУ-0000009 від 21.02.2011 р.

Застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Таким чином, на підставі зазначеного вище, необхідно дійти висновку про те, що до дня подання заявки №m 2011 04571 на реєстрацію знаку «БРТ» на території України, а саме - до 28.03.2011 р., Позивач вже тривалий час здійснював використання зазначеного знаку шляхом а) імпорту (ввезення) маркованих вказаним знаком товару, б) зберігання ввезеного товару із нанесеним на ним знаком «БРТ» з метою пропонування для продажу, в) пропонування вказаного товару для продажу, г) продаж вказаного товару та ґ) застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

З урахуванням вказаного вище, на підставі ст. 500 Цивільного кодексу України, Позивачеві належить право попереднього користування знаком «БРТ», який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437.

Наявність у Позивача передбаченого ст. 500 Цивільного кодексу України права попереднього користувача повністю виключає можливість порушення прав інтелектуальної власності на знак «БРТ», який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437, оскільки як обґрунтовано вище, використання Позивачем вказаного знаку є правомірним.

Отже, вчинені Відповідачем дії з призупинення митного оформлення товарів за митними деклараціями №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 р. та №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 р., а також вилучення товарів за вказаними митними деклараціями, є необґрунтованим та порушує права і законні інтереси Позивача.

Щодо позовних вимог позивача: зобов'язати Харківську митницю ДФС вчинити необхідні і достатні дії з митного оформлення товарів за митною декларацією №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 р. в установленому порядку; зобов'язати Харківську митницю ДФС вчинити необхідні і достатні дії з митного оформлення товарів за митною декларацією №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 р. в установленому порядку; зобов'язати Харківську митницю ДФС утриматися від вчинення дій щодо призупинення митного оформлення товарів, що імпортуються Товариством з обмеженою відповідальністю "Садко-Україна" та які містять знак для товарів і послуг, який охороняється Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №193437 суд зазначає наступне.

З системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має прав перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта.

Отже, суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень (посадової особи) в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Садко-Україна" до Харківської митниці ДФС про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та зобов'язання утриматися від вчинення дій - задовольнити частково.

Скасувати Рішення Харківської митниці ДФС від 02.07.2015 р. про призупинення митного оформлення товарів, що містять об'єкт права інтелектуальної власності, за митною декларацією №807100000/2015/021469 від 30.06.2015 р.

Скасувати Рішення Харківської митниці ДФС від 02.09.2015 р. про призупинення митного оформлення товарів, що містять об'єкт права інтелектуальне власності, за митною декларацією №807100000/2015/030496 від 02.09.2015 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ДФС (юридична адреса: вул. Короленка, буд. 16-б, м. Харків, 61003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Садко-Україна" (юридична адреса: просп. Гагаріна, буд. 152, м. Харків, 61035, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1583,40 грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят три грн. 40 коп.).

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову застосовані відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 березня 2016 року.

Суддя Тітов О.М.