Справа № 820/162/16
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р.Справа № 820/162/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 820/162/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (надалі по тексту - перший відповідач), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту - другий відповідач), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту - третій відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП№49743456.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. зазначений позов задоволено.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП№49743456.

Другий відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», просить оскаржувану постанову скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015р. у справі № 820/8486/15 частково задоволений позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у невчиненні передбачених законом процесуальних дій, спрямованих на виконання рішень суду у виконавчому провадженні №48136092.

Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити вичерпних процесуальних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання виконавчого листа №820/424/15, виданого Харківським окружним адміністративним судом 08 червня 2015 року (а.с.55-59).

Вказана постанова суду відповідно до ст. 254 КАС України набрала законної сили та Харківським окружним адміністративним судом за заявою ОСОБА_1 18.12.2015 р. був виданий виконавчий лист (а.с. 54).

Спірною постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.В. від 29.12.2015 року ВП № 49743456 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження". Державним виконавцем зазначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Юридичною особою є організація, створена, зареєстрована у встановленому законом порядку. Кожна юридична особа має свій унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (код ЄДРПОУ). Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України МЮУ не являється самостійною юридичною особою, не має коду ЄДРПОУ, не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не являється розпорядником майна тощо. У пред'явленому до виконання виконавчому документі зазначений код ЄДРПОУ не зареєстровано за відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС України МЮУ. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - ідентифікаційний код юридичної особи №00015622 належить Міністерству юстиції України. Вищенаведені обставини виключають можливість здійснення виконавчого провадження (а.с.70).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Оглянувши копію виконавчого листа від 01.12.2015р, виданого Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2015р., колегія суддів встановила, що вказаний виконавчий документ відповідає вимогам, встановленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Саттею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено підстави відмови у відкритті виконавчого провадження.

Оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем прийнято на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

За пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, державний виконавець при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, повинен у постанові зазначити, які саме передбачені законом інші обставини виключають здійснення виконавчого провадження.

Між тим, в постанові, яка є предметом оскарження, такі обставини не вказані.

За приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом від 01.12.2015р., виданим Харківським окружним адміністративним судом, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що головним державним виконавцем обґрунтовано відмовлено у відкритті виконавчого провадження з огляду на те, що відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є самостійною юридичною особою та не може бути стороною виконавчого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Підставою відмови у відкритті виконавчого провадження у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" є наявність саме передбачених законодавством обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові головним державним виконавцем не вказано та не доведено під час судового розгляду, що законодавством встановлено заборону здійснювати виконавче провадження у разі, якщо стороною виконавчого провадження є підрозділ юридичної особи.

Враховуючи викладене, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

При цьому, 30.03.2016р. позивачем було заявлено клопотання про ухвалення Харківським апеляційним адміністративним судом окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 382 Кримінального кодексу України головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який ухвалив протиправну постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49743456 від 29.12.2015р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що підстави для прийняття окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 820/162/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2016 р.