Справа № 759/1800/16-а
Суддя: Семаніва Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/1800/16-а
пр. № 2-а/759/77/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Семанівої Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Маляренко М.М.,

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти № 7 батальйону №2 Управління ПП у м. Києві Тригуба Сергія Васильовича, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.01.2016 року інспектор роти № 7 батальйону №2 Управління ПП у м. Києві Тригуб Сергій Васильович виніс постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 809016 відносно позивача, де вказав, що ОСОБА_2 здійснив зупинку та стоянку на виїзді з прилеглої території, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що він, не керував автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Почайницькій, 4, оскільки автомобіль було припарковано у відповідності до правил ПДР. Крім того, вказав, що відповідно до п. 7.2.10 ДСТУ 2587:2010 Розмітка Дорожня за номерами 1.10.1 та 1.10.2 застосовуються у місцях, де потрібно заборонити стоянку ДТЗ ( в місцях з прилеглих територій). Розмітку наносять на відстані 0,1 м від краю проїзної частини. Будь-яка розмітка була відсутня на проїжджій частині, а тому можна стверджувати що ніякого виїзду взагалі не існує. Зазначає, що відповідачем не була виміряна сертифікованим та допустимим пристроєм відстань між ТЗ та прилеглою територією та вимишленим виїздом. Крім того, в постанові патрульний інспектор вказав про порушення п. 15.9.14, 15.10.10 ПДР, проте таких пунктів у правилах дорожнього руху не існує. Зазначає про зобов'язання відповідача скласти протокол, а не постанову, у разі незгоди особи із фактом порушення, про роз'яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, які роз'яснили йому вже після винесення постанови. Не погоджується позивач із вказаною сумою адміністративного стягнення, оскільки штраф повинен бути вказаний у виді неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повність та пояснив, що він особисто не припарковував вказане авто що, відповідно, виключає притягнення його до відповідальності. Позов просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином, про що у справі містяться відповідні докази (а.с. 9,16, 22).

Суд, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, вважав за можливе розглянути дану справу за його відсутності на підставі поданих доказів.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

31.01.2016р. відносно позивача ОСОБА_2 була складена постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, де вказано, що позивач здійснив зупинку та стоянку на виїзді з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 (и) та 15.10 (а) ПДР.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Згідно ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виноситьпостанову по справі.

Статтею ст. 251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови по справі про адміністративне правопорушення не надано суду жодних доказів.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена інспектором роти №7 батальйону №2 Управління ПП у м. Києві не може оцінюватися судом в розумінні ст. 70 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, більше того, позивачем заперечується сам факт паркування ним автомобіля, а інші докази які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, з постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп., однак відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП у твердій грошові сумі не передбачена.

Окремої уваги потребує відсутність спростування інформації щодо нероз'яснення прав ОСОБА_2

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє доведення в судовому засіданні, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 122, ст.ст. 251, 256, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення та керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 17, 71, 72, 104, 105, 158, 161- 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти № 7 батальйону №2 Управління ПП у м. Києві Тригуба Сергія Васильовича, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії ПС2 № 809016 від 31.01.2016 року в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КпАП України відносно ОСОБА_2 - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.В. Семаніва