Справа № 817/350/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ К/800/23394/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року

у справі № 817/350/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області

до Рівненського управління Публічного акціонерного товариства «Електро»

про стягнення витрат,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області звернулося до суду з позовом до Рівненського управління Публічного акціонерного товариства «Електро» (далі - Управління ПАТ «Електро»), в якому просило присудити до стягнення з Управління ПАТ «Електро» на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне заборгованість по фактичних витратах Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в сумі 1030, 56 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та направити справу на новий розгляд. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судом невірно оцінено надані відповідачем документи, а саме: копії платіжних доручень, журнал-ордер та відомості по рахунку № 6856, які не підтверджені відомостями Пенсійного фонду України, оскільки згідно з картками особових рахунків рахується заборгованість за попередній період, а відповідно до порядку зарахування поточні платежі зараховуються в погашення боргу за попередній період.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, у період жовтень-грудень 2014 року позивачем здійснено виплату та доставку пільгових пенсій на суму 1030,56 грн., призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п.п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що вийшли на пенсію на пільгових умовах та до виходу на пенсію працювали у відповідача.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області Управління ПАТ «Електро» на виконання п. 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), виставлено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

З посиланням на платіжні доручення від 05 грудня 2014 року № 674 судами встановлено, що відповідачем перераховано кошти на рахунок позивача в сумі 826,95 грн. з призначенням платежу «за виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_3 за жовтень-грудень 2014 року» та в сумі 58,11 грн. з призначенням платежу «за виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_2 за жовтень-грудень 2014 року».

Окрім того, згідно з Журналом-ордером і відомостями по рахунку № 6856 «Розрахунки з позабюджетними фондами за 4 квартал 2014 року», станом на 31 грудня 2014 року Управління ПАТ «Електро» має переплату перед Управлінням Пенсійного фонду в м. Рівне з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій вказаним особам в сумі 145,52грн.

Незважаючи на відшкодування відповідачем витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та вважаючи, що відповідач не сплатив встановлений чинним законодавством борг, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області звернулось до суду з даним позовом про стягнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач відшкодував позивачу вказані витрати у зазначеній у позові сумі та у строки, визначені п. 6.8. Інструкції № 21-1, тому підстави для стягнення заборгованості відсутні.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів та зазначає наступне.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 вказаного закону для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, <...> об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» ? «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до п.п. «б»?«з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», покриваються підприємствами та організаціями.

З урахуванням тієї обставини, що відповідачем відшкодовано витрати на виплату та доставку пільгових пенсій з вказаний позивачем період, а також того, що за Управлінням ПАТ «Електро» навіть рахується переплата з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відсутні підстави для стягнення таких сум коштів з відповідача, про що вірно вказано судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи позивача, що згідно з картками особових рахунків за відповідачем рахується заборгованість за попередній період, а відповідно до порядку зарахування поточні платежі зараховуються в погашення боргу за попередній період є помилковими, відтак не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року у справі № 21-166а15, право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню ПФУ лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

Відтак, сплата такої заборгованості (відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій) не може бути спрямована управлінням ПФУ на погашення тої заборгованості, що виникла раніше.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 2442 КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: