Справа № 816/160/16
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/160/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Іваненка С.А., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2016 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції про:

визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича від 16 січня 2016 року № 27841604;

визнання протиправним та скасування рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича від 25 грудня 2015 року за № 27542595.

зобов'язання реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту реєстраційною службою 09 грудня 2015 року 15:42:34 за реєстраційним номером 14753754, яку подав ОСОБА_3, що діє на підставі Довіреності, серії і номер: 236, видана 10 квітня 2015 року, видавник: Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, податковий номер НОМЕР_1 (з урахуванням уточнених позовних вимог від 24 березня 2016 року /а.с. 51-53/).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки ним до Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області для проведення державної реєстрації права приватної власності на Виробничі будівлі, що розташовані за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, АДРЕСА_1 було подано усі необхідні документи, а також докази на підтвердження правонаступництва. Зазначав, що посилання відповідача на відсутність у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства № ПО 176996 відмітки про виділення майна в натурі не є обґрунтованою. Крім того, рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза О.В. від 25 грудня 2015 року № 27542595 не містило строку виконання.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с. 57/.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином; причин неявки представника в судове засідання відповідач не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надав.

Як визначено частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

При цьому, відповідно до положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів, а також, беручи до уваги відсутність потреби у допиті свідка чи експерта, суд, в судовому засіданні 31 березня 2016 року, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що Протоколом загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча від 04 квітня 2004 року задоволено заяву ОСОБА_1 про виділення індивідуально визначених об'єктів нерухомості із складу майна КСП ім. Ілліча та передачу такого майна у приватну власність, а саме: свинарник, кормоцех, склад кормів, бойня, насосна, водонапірна башта, свердловина, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарський район, Полтавська область. Також, виділено та передано позивачу індивідуально визначене майно із складу майна членів КСП ім. Ілліча, а саме: свинарник, кормоцех, склад кормів, бойня, насосна, водонапірна башта, свердловина, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарський район, Полтавська область /а.с.13-14/.

ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на виробничі будівлі, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, Новосанжарський район, Полтавська область /а.с. 16-23/.

Рішенням Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області тридцять дев'ятої сесії шостого скликання від 02 липня 2015 року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки" позивачу дано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - господарські будівлі і двори) площею 3,6750 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з подальшим наданням в оренду орієнтовною площею 1,0000 га. /а.с. 24/.

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на виробничі будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Новосанжарський район, Полтавська область /а.с. 5/.

До вказаної заяви позивачем додано: оригінал й копія Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ПО № 176996 від 05 квітня 2004 року; оригінал й копія Протоколу загальних зборів КСП імені Ілліча від 04 квітня 2004 року; оригінал й копія Додатку № 1 до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча про виділення майна в натурі; оригінал й копія Технічного паспорту на виробничі будівлі за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, АДРЕСА_1"; оригінал й копія рішення тридцять дев'ятої сесії шостого скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 02 липня 2015 року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки"; завірена копія паспорту ОСОБА_1; завірена копія ідентифікаційного номера ОСОБА_1; оригінал квитанції про сплату за адміністративний збір за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно; оригінал квитанції про сплату за витяг з державного реєстру прав; иисьмове пояснення до заяви з додатками.

Відповідачем 25 грудня 2015 року розглянуло вказану заяву та прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27542595, у зв'язку з: не подані усі необхідні документи /а.с. 10/.

16 січня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Камузом О.В. Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 27841604 /а.с. 9/.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868) та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141), Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5.

Частиною першою статті 2 Закону № 1952-ІV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1952-ІV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до частини тринадцятої статті 15 Закону України № 1952-ІV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

На момент виникнення спірних правовідносин нормативним актом, який визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - є Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1952-ІV орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

У відповідності до положень пункту 1 частини другої статті 9 Закону України № 1952-ІV державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

При цьому, у відповідності до інших пунктів частини другої статті 9 вище вказаного Закону, державний реєстратор також вчиняє інші визначені цим законом дії, зокрема: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Аналогічні положення закріплені у пункті 15 Порядку № 868, яким також встановлено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах, наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону, а також - щодо наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Разом з цим слід зазначити, що суть реєстраційних дій полягає у дотриманні державним реєстратором певного алгоритму, у тому числі, технічних дій. Цей алгоритм дій є нормативно визначеним, а тому державний реєстратор зобов'язаний діяти у визначеному законом порядку та спосіб.

Так, в силу статті 15 Закону України № 1952-ІV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Крім того, відповідно до положень частини другої цієї ж статті - орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, який визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною четвертою статті 15 Закону України № 1952-ІV встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до положень статті 22 Закону України № 1952-ІV, у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

У відповідності до частини другої статті 22 Закону України № 1952-ІV якщо протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення про прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявник виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Окрім того, згідно Порядку № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Такі підстави для відмови в державній реєстрації прав визначені статтею 24 Закону України № 1952-ІV.

При цьому, даною статтею визначено ряд окремих підстав, які є самостійними підставами для прийняття державним реєстратором рішень про відмову в державній реєстрації прав.

Так, зокрема, у відповідності до положень пунктів 5-4 частини першої статті 24 Закону України № 1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що державний реєстратор, прийнявши та перевіривши заяву про державну реєстрацію та документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, при встановленні факту подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію.

Зазначені норми спрямовані на гарантування прав суб'єкта звернення до державного реєстратора в частині інформування його про недоліки при поданні необхідних документів не в повному обсязі.

Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Камузом О.В. Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27542595, у зв'язку з: не подані усі необхідні документи /а.с. 10/.

Однак, в даному випадку державний реєстратор мав зазначити всі недоліки заяви в своїй відповіді позивачу та надати час на їх усунення.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

В силу пункту 27 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Тобто, вищезазначеним Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено невичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, і відповідно до підпункту 16 пункту 27 Порядку визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

За приписами статті 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Частинами першою, третьою статті 9 цього Закону визначено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Відповідно до пункту 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Згідно із пунктом 1 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємства та їх документального посвідчення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року, визначаються розміри паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, у яких не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, а також уточнення розмірів паїв у тих підприємствах, де майно призначалось, але не використано для погашення заборгованості із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів у зв'язку із списанням цієї заборгованості відповідно до законодавства.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 04 квітня 2001 року за № 306/5496, який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25 квітня 2013 року за № 673/23205.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою.

Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання - передавання майна є підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Враховуючи те, що Наказ втратив чинність та на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності, згідно Листа Державної реєстраційної служби України від 06 червня 2014 року № 9299/05-15-14 "Роз'яснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств".

Згідно з пунктом 13 Порядку визначення розміру майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ № 177 від 28 лютого 2001 року, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Пунктом 14 вказаного Порядку передбачено, що для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Усі подані документи формуються в окрему справу по кожному підприємству.

Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

В абзаці першому частини четвертої статті 3 Закону України № 1952-IV вказано, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Усе вищезазначене вказує про те, що факт наявності отриманих позивачем у визначеному законом порядку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства - свідчить про наявність правових підстав для реєстрації за позивачем права власності на визначене у свідоцтвах майно на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, - правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити як поновлення порушеного права, так і бути адекватним наявним обставинам.

Частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, право на справедливий судовий розгляд (рішення Суду у справі SokurenkoandStrygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20 липня 2006 року) включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні (рішення Суду у справі TserkvaSelaSosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28 лютого 2008 року).

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд - є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 має всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, можливо дійти висновку про неправомірність прийняття рішень.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича від 16 січня 2016 року № 27841604.

Визнати протиправним та скасувати рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича від 25 грудня 2015 року за № 27542595.

Зобов'язати реєстраційну службу Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту реєстраційною службою 09 грудня 2015 року 15:42:34 за реєстраційним номером 14753754, яку подав ОСОБА_3, що діє на підставі Довіреності, серії і номер: 236, видана 10 квітня 2015 року, видавник: Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, податковий номер НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції (пл. Перемоги, 11, селище Нові Санжари, Полтавська область, 39300) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) гривні 61 (шістдесят одна) копійка.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.А. Іваненко