Справа № 806/5193/15
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА
іменем України

"06" квітня 2016 р. Справа № 806/5193/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Зарудяної Л.О.
суддів: Іваненко Т.В.
Кузьменко Л.В.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Житомирський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ,
ВСТАНОВИВ:
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 22.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 04.02.2014 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Зобов`язав Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення йому, як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції у абз. 2,3 стор. 4 оскаржуваної постанови прийшов до висновку, що у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв"язку з встановленням йому інвалідності 2-ї групи. В свою чергу друга група інвалідності позивачеві встановлена 04.02.2014 року. У оборонному відомстві переконані, що датою встановлення інвалідності є саме дата первинного встановлення інвалідності, відображена у довідці медико-соціальної експертної комісії від 28.10.1997 р., так як з цього часу у позивача виникає право на звернення з метою отримання одноразової грошової допомоги. Відповідач, посилаючись на п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", вказує, що нараховувати та виплачувати одноразову грошову допомогу понад чітко встановлений двохрічний термін з часу встановлення первинної інвалідності не передбачено. Крім того, скаржник вказує, що висновки суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України .

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не належить до задоволення, враховуючи таке.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.76) просить суд:
-визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 04.02.2014 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення йому, як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців.
Обгрунтовуючи позовні вимоги вказує, що з 04.02.2014 йому було встановлено другу групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зважаючи на те, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" йому гарантовано право на отримання грошової допомоги, вважає відмову Міністерства Оборони України у отриманні грошової допомоги необґрунтованою та протиправною.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України і звільнений в запас наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 17.08.1996 №0390 за станом здоров"я та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.1996 №172 виключений зі списків особового складу військової частини (копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.1996 №172( а.с.13).
У свідоцтві про хворобу військово-лікарської комісії частини 33182 від 18.06.1996 №163 встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в період участі у бойових діях (а.с. 14-15).
28.10.1997 Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Житомирської міської МСЕК № 162282 від 28.10.1997 (а.с. 16).
04.06.2014 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності, довічно з 04.02.2014, яка настала внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов"язку (а.с.17).
З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 02.10.2015 звернувся до Житомирського ОВК через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат з відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с. 19).
Житомирський ОВК надіслав документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України. З листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27.10.2015 №248/3/6/2844, адресованого Житомирському ОВК вбачається, що після розгляду документів ОСОБА_1 , встановлено, що підстав для подання пропозиції Міністерству оборони України щодо призначення одноразової грошової допомоги немає (а.с. 20-21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.
У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011- XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011- XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.
В силу приписів статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Матеріали справи свідчать, що на час встановлення позивачу другої групи інвалідності з 04.02.2014 нормативними актами, якими врегульовано його право на отримання ним одноразової грошової допомоги є: Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону №5040-VІ від 04.07.2012 (набрав чинності з 01.01.2014) та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов"язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, у разі:
-встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
-встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Частиною 2 п.3 Порядку 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи викладені вимоги Закону, суд першої інстанції правильно вказав, що право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 вказаного Закону не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 18.11.2014 р. справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 р. справа № 21-135а15.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що виплата одноразової грошової допомоги понад встановлений ч. 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дворічний термін чинним законодавством не передбачена, то колегія суддів зазначає, що вказана норма стосується військовослужбовців, військовозобов"язаних або резервістів, тоді як ОСОБА_1 є особою звільненою з військової служби.
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України , оскільки суд першої інстанції не приймав за відповідача рішення, а лише зобов"язав його вчинити певні дії, а саме: вирішити питання про призначення позивачу допомоги.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що 26.01.2016 позивач отримав довідку від Національної акціонерної страхової компанії ОРАНТА про те, що 27.05.1999 йому виплачено страхове відшкодування з обов"язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України в сумі 825,00 грн.(а.с.79).
Зазначене відшкодування позивач отримав за третю групу інвалідності, яка настала внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач як інвалід 2 групи отримував одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975.

Проаналізувавши положення статті 16 Закону № 2011-ХІІ, зміст постанови № 975, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 має бути призначена з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців.
Крім того, відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги. Рішення суду відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства, а тому його слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" лютого 2016 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко
Повний текст cудового рішення виготовлено "11" квітня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6,м.Київ 168,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України - вул. Баранова, 4,м.Житомир,10001
5- Представнику позивача,