Справа № 640/362/13-а ( 2а/640/49/13 )
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Київ К/800/25582/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року, -

встановив:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом, у якому просив: визнати виконавчий документ - вимогу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 6 травня 2011 року № Ф-1317У про стягнення з нього заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80 гривень таким, що не підлягає виконанню; зобов'язати Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження № 34972683, що відкрите на підставі вказаного виконавчого документа.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що державний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження з виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова про стягнення боргу зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки абзацом 2 частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), доповненим Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 7 липня 2011 року № 3609-VI (далі - Закон № 3609-VI), передбачено, що примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 8 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано виконавчий документ - вимогу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 6 травня 2011 року № Ф-1317У про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288 гривень таким, що не підлягає виконанню. Зобов'язано Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження № 34972683, відкрите на підставі виконавчого документа - вимоги Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 6 травня 2011 року № Ф-1317У про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288 гривень.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року постанову Київського районного суду міста Харкова від 8 лютого 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року та залишити в силі постанову Київського районного суду міста Харкова від 8 лютого 2013 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку з 1 січня 2006 року.

6 травня 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV складено вимогу про сплату боргу, якою визначено обов'язок ОСОБА_4 сплатити заборгованість зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1288,80 гривень за період, що виник протягом 2006-2010 років. Вказана вимога була надіслана позивачеві, однак така ним у встановленому порядку не оскаржена і заборгованість не погашена.

30 жовтня 2012 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 за результатом розгляду заяви Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова про примусове виконання вимоги від 6 травня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимога Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова винесена з порушенням норм Закону № 1058-IV, оскільки ОСОБА_4 є платником єдиного податку, до якого примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не повинні застосовуватися.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу зі страхових внесків є виконавчим документом, примусове виконання якого відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) покладено на виконавчу службу.

За змістом частин 3, 4 статті 106 Закону № 1058-IV (в редакції, що діяла до 1 січня 2011 року) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. Вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), який набрав чинності з 1 січня 2011 року, внесено зміни до Закону № 1058-IV, зокрема, частини 1-9 статті 106 виключено.

У той же час відповідно до абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Крім того, за змістом частин 4, 5 статті 25 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату платником єдиного внеску недоїмки є виконавчим документом, який виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

За правилами частини 1 статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відповідно до пункту 8 частини 2 вказаної статті відносяться рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова 6 травня 2011 року склало вимогу відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV про сплату позивачем боргу зі страхових внесків за період до 1 січня 2011 року, така вимога має статус виконавчого документа, на підставі якого відповідач мав право на відкриття виконавчого провадження.

На підставі аналізу зазначених норм права та встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Посилання ОСОБА_4 на абзац 2 частини 15 статті 106 Закону № 1058-IV, що доповнений Законом № 3609-VI, відповідно до якого фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються, обґрунтовано визнані судом апеляційної інстанції безпідставними, оскільки ця норма не стосується стягнення основної суми боргу.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова, про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.