Справа № 414/449/16-а
Суддя: Ковальов В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 Справа № 414/449/16-а

Провадження № 2-а/414/11/2016

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Ковальов В.М., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 березня 2016 року звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 18 вересня 2008 вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Кремінському районі Луганської області /далі УПФУ/ та отримує пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

З моменту призначення їй пенсії і до 01 грудня 2015 року вона працювала на посаді судді Кремінського районного суду в Луганській області. Дана посада віднесена до посад державних службовців. З 1 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату їй пенсії, у зв'язку з чим вона звернулася до УПФУ в Кремінському районі з вимогами поновити виплату пенсії, але 24 лютого 2016 року отримала відмову. Вважає цю відмову неправомірною, оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно громадян, які набули право на одержання пенсії. Тому просить суд визнати протиправними дії УПФУ в Кремінському районі щодо невиплати пенсії за віком з 1 квітня 2015 року та зобов'язати відповідача нарахувати та відновити виплату пенсії за віком з 1 квітня 2015 року по 1 грудня 2016 року, тобто по день звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України сторони до суду не викликалися.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, суддя вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у Кремінському районі Луганської області та отримує пенсію за віком. З 01 квітня 2015 року по листопад 2015 року позивачка пенсію не отримувала (а.с. 18).

Листом від 24 лютого 2016 року відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії позивачу за період з квітня по листопад 2015 року з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 та повідомив про відсутність права на отримання пенсії за вказаний період у зв'язку з одночасним перебуванням на державній службі та отримання пенсії (а.с. 16-17).

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 22, 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5- рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про державну службу» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу.

Принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини і це є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Законом України у межах і відповідно до законів України.

Відмову відповідача щодо виплати пенсії позивачу суд вважає неправомірною, оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» зі змінами, внесеними Законом України № 213, які набрали чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України в тому числі і до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цим Законом не призначається.

Позбавлення позивачки з 01 червня 2015 по 31 листопада 2015 року права на отримання раніше призначеної пенсії державного службовця є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує конституційні права на соціальний захист.

Виходячи із змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 суд вважає, що права позивачки на соціальний захист порушені відповідачем починаючи з 01 червня 2015 року.

Конституція України має найвищу юридичну силу (ст.8). Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, статті 58, 64 Конституції України передбачають, що закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому суд вважає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців, прийнятий після призначення позивачці вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачки, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачені Конституцією України.

При цьому суд враховує, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

З 01 червня 2015 особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», призначаються пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Але враховуючи, що пенсія державного службовця позивачці призначена та виплачувалася до прийняття вищевказаного Закону та зважаючи на те, що відповідно до Конституції України Закони не мають зворотної дії в часі, суд вважає дії відповідача по невиплаті позивачу раніше призначеної пенсії державного службовця незаконними. При цьому поновити права позивачу іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача за правилами ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 183-2 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському районі Луганської області щодо припинення з 01 червня 2015 року нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському районі Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року пенсію на підставі Закону України «Про державну службу».

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському районі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

На постанову судді може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд на протязі протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.М. Ковальов