Справа № 822/6/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6/16

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

07 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління МВС України в Хмельницькій області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 310 від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділення УМВС в Хмельницькій області з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_2 на посаді яку займала позивач до її звільнення; зобов'язати УМВС України в Хмельницькій області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 2 тисячі гривень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України в Хмельницькій області №310 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу Управління МВС у Хмельницькій області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу Управління МВС у Хмельницькій області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач - Управління МВС України в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

На адресу суду від позивача надійшла заява про відмову від позову.

Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову суду першої інстанції слід скасувати і закрити провадження у справі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач - ОСОБА_2 з 01.09.2009 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно наказу №261 о/с від 19.10 2015 року позивачу, у відповідності до статті 18 Закону України «Про відпустки» надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 вересня 2015 року по 24 червня 2018 року.

Наказом управління МВС України в Хмельницькій області №310 о/с від 06.11.2015 року "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача було звільнено з посади старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Управління МВС України в Хмельницькій області під час звільнення позивача допустило порушення норм КЗпП України та звільнило в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).

При цьому Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим апеляційний суд враховує, що на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та набрав законної сили Закон України від 02.07.2015 №580-VIІI «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в Голосі України, 06.08.2015 року №141-142, набрав чинності 07.11.2015 року. Проте, враховуючи п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015 року.

Так, пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, колегія суддів зазначає, що позивач попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIІI.

Натомість в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виявила або виявляла бажання на прийняття її на службу до поліції з 06.08.2015 року до 06.11.2015 року.

Тобто, позивач не скористалась наданим їй Законом правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліцію, а отже не підтвердила свою згоду проходити подальшу службу в поліції.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно із пп."г" п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року фактично ліквідовано територіальні органи МВС України в тому числі і Ізяславський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області. Наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в УМВС України у Хмельницькій області, а отже подальше проходження позивачем служби в цих органах (використання на службі) є неможливим.

Вказане спростовує висновки суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивача - ОСОБА_2 на посаді в органі, з якого її було звільнено.

За таких обставин, враховуючи, що станом на 06.11.2015 року позивач не була прийнята на службу в органи поліції, колегія суддів приходить до висновку, що УМВС України в Хмельницькій області прийняло оскаржуваний наказ від 06.11.2015 №310 о/с в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, вимоги позивача про поновлення її на рівнозначній посаді, судова колегія вважає безпідставними, оскільки поновлення на посаді працівника, з якої вона не була звільнена, жодним нормативно-правом актом України не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність жодних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Однак, до початку апеляційного розгляду справи позивач - ОСОБА_2 надала до Вінницького апеляційного адміністративного суду заяву про відмову від позову.

Відповідно до ч.1 ст.51 та ч.1 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної інстанції до закінчення апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.112 КАС України суд не приймає відмови від адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Враховуючи наведені вище правові норми та оцінивши обставини і матеріали справи, колегія суддів вважає, що відмова позивача - ОСОБА_2 від поданого нею позову не суперечить вимогам законодавства та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому відсутні перешкоди у прийнятті відмови від позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Тому, оскільки оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і його висновки не відповідають обставинам справи, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі (відмова від позову та примирення сторін), виникли після її прийняття, колегія суддів дійшла висновку, що таку постанову слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді і відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий /підпис/Біла Л.М.

Судді /підпис/ /підпис/Гонтарук В. М. Граб Л.С.

З оригіналом згідно:

секретар