Справа № 804/5126/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Київ К/800/39901/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю регіональне підприємство «Трансвагонсервіс» до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю регіональне підприємство «Трансвагонсервіс» (далі - позивач) звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому, з урахування уточнень, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної ДПІ у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області ДПС України, правонаступником якої на час розгляду справи є Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ), від 14.05.2013 року № .

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність ділової мети придбання товарів у контрагентів та пов'язаності цих операцій з господарською діяльністю позивача. Було надано копії ВМД та первинних документів, які не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки останні оформлені по господарських операціях позивача, які не були предметом дослідження при здійсненні перевірки податковим органом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено правомірність винесення податкового повідомлення-рішення № від 14.05.2013 року. Позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентами та наявність розумної економічної причини (ділової мети), а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено пп. 14.1.179, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст.188, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість, оскільки позивачем не доведено наявність розумної економічної причини (ділової мети) по укладеним господарським договорам, оскільки при їх виконанні позивач отримав збиток.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У період з 08.04.2013 року по 12.04.2013 року посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності відображення у податковому обліку проведених експортних операцій за період лютий і травень 2012 року, за результатами якої складено акт № 1740/22-5/31649073 від 19.04.2013 року (а.с.36-47 т. 1).

Згідно висновків вказаного акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.179, пп. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму 501800,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 14.05.2013 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу нараховане податкове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 627250,00 грн., з яких за основним платежем збільшено податкове зобов'язання у розмірі 501800,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 125450,00 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач укладав договори поставки з TOB «Торгівельно-Промислова Компанія», за договором від 14.01.2012 року № 3.004, та з ПП «Дніпроспецремстрой», за договором від 10.02.2012 року № 3.010, з метою виконання зобов'язань за контрактами укладеними з контрагентами-замовниками «LLC Memphis rail» (резидент США) та «OU Kiievitaja» (резидент Естонії).

Позивачем, на підтвердження фактичного виконання умов договорів поставки із TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой», реальності здійснення господарських операцій, правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з вказаними контрагентами та використання у власній господарській діяльності отриманих товарів, подано суду копії: договорів, специфікацій, видаткових та податкових накладних, оборотно-сальдовими відомостями, банківських виписок та інші документи.

Позивач здійснював оплату за отримані товари роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой» були включені до Єдиного державного реєстру та перебували на обліку платників податків.

Вищенаведене свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по господарських операціях з TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой».

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань за укладеними договорами, підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача.

Крім того, відповідачем не ставиться під сумнів товарність господарських операцій з контрагентами-постачальниками TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой». Подальше використання придбаного товару у господарській діяльності позивача підтверджено, що не ставиться під сумнів відповідачем, подальшою реалізацією та доставкою вказаного товару, із залученням перевізників, контрагентам-замовникам «LLC Memphis rail» (резидент США) та «OU Kiievitaja» (резидент Естонії). Зазначені обставини підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем зазначено, що при порівнянні фактурної вартості реалізованого товару по ВМД з сукупною сумою ціни (з ПДВ), сплаченої за дану продукцію на території України, та понесених витрат, пов'язаних з реалізацією, фінансовий результат від проведених операцій на експорт - це збиток у загальній сумі 534662,11 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було сплачено на користь TOB «Торгівельно-Промислова Компанія» та ПП «Дніпроспецремстрой» за поставлений товар (комплектів деталей візків) суму 3769000,00 грн. (без врахування ПДВ). Витрати на збуд (перевезення) склали 99225,00 грн.. Отримано позивачем від «LLC Memphis rail» (резидент США) та «OU Kiievitaja» (резидент Естонії) по ЗЕД - контрактам грошових коштів у загальній сумі 3916468,11 грн. Тобто, сума доходу по експортним операціям становить 48243,11 грн., з яких позивачем було утримано та перераховано до державного бюджету податок на прибуток (3916468,11 грн. - 3769000,00 грн. - 99225,00 грн. = 48243,11 грн.) детальний розрахунок по вказаним операціям міститься в матеріалах справи та такий не спростовано відповідачем (т. ІІ а.с. 9).

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентами та наявність розумної економічної причини (ділової мети) при їх здійсненні, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі № 804/5126/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко