Справа № 2а-1870/10/0770
Суддя: Андрійцьо В.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 2а-1870/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Андрійцьо В. Д.,

при секретарі судового засідання - Пирожук Н. П.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Ліуш В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Виноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Виноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими донараховано суму 1127649,61 грн. та 158422,84 грн. податкових зобов'язань.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року змінено в частині мотивів задоволення адміністративного позову, а в решті - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем та протягом 2006-2008 років перебував на податковому обліку в ДПІ у Виноградівському районі (Свідоцтво про державну реєстрацію видане 31.03.2006 року серія НОМЕР_3). У спірний період позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності та здійснював діяльність у 2006 року "роздрібна торгівля", "посередницькі послуги", у 2007-2008 році "посередництво в спеціалізованій торгівлі іншими товарами", "роздрібна торгівля поза магазинами".

ДПІ у Виноградівському районі було проведено документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо декларування доходів отриманих від здійснення операцій з рухомого майна за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року, за результатами якої складено акт від 26.01.2010 року № 9/1752/НОМЕР_1.

У акті перевірки містяться висновки про те, що ОСОБА_3 у 2006-2008 роках систематично здійснював господарську діяльність по ввезенню та митну територію Україну автотранспортних засобів, що підтверджується вантажно-митними деклараціями з метою їх подальшої реалізації та отримання прибутку, а фактична вартість транспортних засобів згідно вантажно-митних декларацій була значно нижчою за ціну реалізації. Зокрема, у 2006 році ОСОБА_3 ввезено 9 одиниць транспортних засобів на загальну фактурну вартість 376069,94 грн. При ввезенні сплачено 165660,93 грн. митних платежів, з огляду на що, загальна вартість ввезених транспортних засобів склала 541730,87 грн. У 2007 році ОСОБА_3 ввезено 33 одиниці транспортних засобів на загальну фактурну вартість 1788696,75 грн., сплачено митних платежів на суму 758571,49 грн. Загальна фактична вартість ввезених транспортних засобів за 2007 рік склала 2547268,24 грн. У 2008 році ОСОБА_3 ввезено 68 одиниці транспортних засобів на загальну фактурну вартість 2976723,30 грн., сплачено митних платежів на суму 1251587,70 грн. Загальна фактична вартість ввезених транспортних засобів за 2008 рік склала 4228311,00 грн.

У поданих деклараціях ФОП ОСОБА_3 визначено доходи від реалізації транспортних засобів за 2006 рік в сумі 1890,00 грн., за 2007 рік в сумі 6930,00 грн., за 2008 рік в сумі 14280,00 грн. Сплачено податку за 2006 рік у сумі 245,70 грн., за 2007 рік - 1039,50 грн., за 2008 рік - 2142,00 грн.

З огляду на фактичну вартість ввезених транспортних засобів, реалізація їх за ціною 10 грн. була значно заниженою, у зв'язку з чим під час проведення перевірки податковий орган визначив ОСОБА_3 дохід від реалізації рухомого майна за 2006-2008 роки у розмірі 7317310,10 грн.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.02.2010 року, яким ОСОБА_3 нараховано податку з доходів фізичних осіб за основним платежем у сумі 1127649,61 грн. Не погоджуючись із нарахованим зобов'язанням, ОСОБА_3 оскаржив у апеляційному порядку податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.02.2010 року, за наслідками апеляційного розгляду скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення та прийнято нове податкове повідомлення-рішення № /1 від 14.04.2010 року, яким визначено нові строки сплати податкового зобов'язання.

Також, ДПІ у Виноградівському районі проведено невиїзну документальну перевірку ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо декларування доходів, отриманих від здійснення операцій з реалізації рухомого майна за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року, за результатами якої складено акт від 16.03.2010 року № 105/1752/НОМЕР_1. За наслідками перевірки у зв'язку із додатково встановленою реалізацією транспортних засобів за заниженими цінами відповідачем прийнято нове податкове повідомлення-рішення № від 19.03.2010 року, яким додатково донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 158424,84 грн.

СППМ ДПА у Закарпатській області відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу № 1601210 за ст. 212 Кримінального Кодексу України, у зв'язку із ухиленням останнім від сплати податку з доходів фізичних осіб від реалізації ввезених (імпортованих) транспортних засобів за період з 2007-2008 роки. У ході досудового слідства та під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 в період з 2007-2008 роки ввозив на митну територію України автотранспортні засоби як фізична особа, що підтверджується вантажно-митними деклараціями, з метою їх подальшої реалізації. Реалізацію вказаних транспортних засобів ОСОБА_3 проводив на підставі біржових договорів, посвідчених товарною біржою "Укрресурс", де вказував заздалегідь неправдиву суму реалізації транспортних засобів за ціною 10 грн., яка була значно нижчою від фактичної вартості ввезених транспортних засобів, що вказана у вантажно-митних деклараціях. ОСОБА_3 умисно, шляхом приховування об'єкту оподаткування, ухилився від нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за період 2007-2008 років на загальну суму 257800,00 грн., що призвело до фактичного ненадходження в державний бюджет коштів у значних розмірах. Як вбачається з постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.02.2011 року по справі № 1-п-3/11, ОСОБА_3 в судовому засіданні 07.02.2011 року свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, визнав повністю. У ході досудового слідства проведено аудиторську перевірку первинних документів від придбання, ввезення (імпорту) та реалізації транспортних засобів ОСОБА_3 За результатами проведеної перевірки ОСОБА_3 було подано уточнюючу декларацію та повністю погашено заборгованість із сплати належного податку з доходів фізичних осіб, отриманого від діяльності з продажу автомобілів у сумі 257800,00 грн. Відповідно до квитанції за № ПН63332 від 09.12.2010 року ОСОБА_3 на рахунок Виноградівської ДПІ вніс суму 257800,00 грн. податку з доходу фізичних осіб з продажу рухомого майна, тобто повністю відшкодував завдану ним державі шкоду у вигляді несплачених податків.

Згідно пункту 1.2 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід фізичної особи охоплює суму будь-яких коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Дохід з джерелом його походження в Україні, згідно підпункту "ж" пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із Законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються в тому числі і частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону.

Згідно з пунктом 7.1 ст. 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

На відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 ст. 11 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, згідно з яким дохід від продажу об'єкта нерухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства, при продажу рухомого майна вказаний Закон не містить вимог до визначення бази оподаткування не нижче оціночної вартості такого майна.

За таких обставин, висновок відповідача про визначення доходу від продажу рухомого майна виходячи з його оціночної вартості не ґрунтується на вимогах чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства про оподаткування, а відтак і визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна, вартість якого визначена податковим органом за митною або експертною оцінкою транспортних засобів, здійснено неправомірно.

Згідно з Правилами державної реєстрації і обліку автомобілів, автобусів, а самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів і мотоколясок, затвердженими постановою КабінетуМіністрів України від 07.09.1998 р. № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на основі заяви власника, поданої особисто, і документів, посвідчуючи його особистість, правомірність набуття транспортного засобу, оцінку його вартості, яка проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС України Мінюстом, Держпромполітики, Держмитслужбою і Фондом держмайна і що має відповідні документи. Відповідно такі дані є лише свідченням того, що той чи інший транспортний засіб має ту чи іншу оціночну вартість, але зовсім не є доказом того, що такий транспортний засіб був придбаний чи відчужений його власником саме за такою ціною, оскільки сторони договору купівлі-продажу рухомого майна вільні у визначені ціни і жоден нормативний акт не встановлює, що при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між фізичними особами договірна ціна не повинна бути меншою від оціночної вартості автомобіля.

Аналогічним чином, не можуть вважатися доказом ціни придбання чи відчуження транспортних засобів дані митних органів, отримані ними з вантажно-митних декларацій про ввезення таких транспортних засобів на територію України.

Фактично, при визначенні виручки позивача, відповідачем застосовано експертну або митну вартість транспортних засобів, яка, як вбачається з акту податкової перевірки, вважається податковим органом звичайною ціною.

Разом з тим, порядок визначення "звичайної ціни" визначений пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", згідно якого звичайна ціна в першу чергу визначається виходячи з рівня справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку (території найближчій стосовно будь-якої із сторін договору) ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів.

Для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. Якщо товари, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам, стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну, визначення звичайної ціни здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до підпункту 1.20.5 пункту 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням таких норм, то для доказів обгрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна.

З акта перевірки та з долучених до матеріалів справи копій документів, які використовувалися відповідачем під час податкової перевірки позивача, слідує, що податковим органом не здійснювалися заходи щодо дослідження справедливих ринкових цін на ідентичні або однорідні товари.

Таким чином, відповідач, всупереч порядку визначення звичайних цін, обумовлених пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", прийняв за звичайну ціну відповідно митну вартість товарів, однак така вартість товару не є звичайною ціною в розумінні обумовленого закону.

Крім того, ні Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року № 15-92, ні Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" взагалі не покладають обов'язку щодо застосування "звичайної ціни" під час продажу рухомого майна.

Згідно вимог пункту 12.4 ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" застосування ставки податку до вартості рухомого майна, розрахованої за звичайними цінами, передбачено лише при обміні об'єктами рухомого майна. В той же час позивач операцій по обміну транспортними засобами в охопленому перевіркою періоді не здійснював.

Оскільки, як вже було зазначено, за змістом пункту 1.2 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід фізичної особи - це сума коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами, то з урахуванням відсутності правової норми про визначення такого доходу при продажу рухомого майна, виходячи з ціни, яка є нижчою за його оціночну вартість, об'єкт оподаткування повинен визначатися із ціни продажу, обумовленої договором, або ж із суми коштів, яка фактично, а не ймовірно одержана такою фізичною особою.

Відповідач у ході проведення перевірки позивача об'єкт оподаткування визначив з джерел інших, ніж звітність або первинні документи, в тому числі, використовуючи дані митних декларацій при ввезені таких автотранспортних засобів на територію України.

Такий спосіб визначення суми податкових зобов'язань, згідно з підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" є методикою непрямих методів. Донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін платнику податку, в силу вимог підпункту 1.20.10 пункту 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", також здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Порядок та підстави визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами встановлено пунктом 4.3 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Підпункт 4.3.5 пунктом 4.3 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачає, що передумовою для застосування непрямих методів є рішення про застосування непрямих методів, яке приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Разом з тим, при розгляді даної справи встановлено, що рішення про застосування непрямих методів для визначення суми податкового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб не приймалося.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Виноградівському районі є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Виноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Виноградівському районі № /0 від 19.03.2010 року, яким донараховано ОСОБА_3 податкове зобов'язання у розмірі 158422,84 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Виноградівському районі № /1 від 14.04.2010 року, яким донараховано ОСОБА_3 податкове зобов'язання у розмірі 1127649,61 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Д. Андрійцьо