Справа № 263/14678/15-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Турченко О.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року справа №263/14678/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради на постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2016 року у справі №263/14678/15-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради (далі - Управління), в якому просив зобов'язати відповідача збільшити та виплачувати з 01 вересня 2015 року на його користь суму втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров'я, щомісячно, в розмірі 4984,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 р., віднесений до 2-ої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 2-18 АВ № 059890 йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності з 13.02.2004 безстроково. Згідно з висновком МСЕК № 17429/99-5 від 21.05.1999 його захворювання пов'язане з виконанням обов'язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно наказу директора шахти «Буланівська» виробничого об'єднання «Орджонікідзевугілля» за № 58а від 22.11.1999 отримував від Управління щомісячно суму відшкодування втраченого заробітку в розмірі 267,71 грн.

Постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 12.09.2012 було збільшено розмір відшкодування з 01 липня 2012 року до 1439,10 грн. З 01 липня 2014 року компенсаційні виплати по регресу йому сплачує Управління у розмірі 1439,10 грн. З 01 липня 2014 року і до теперішнього часу розмір відшкодування втраченого заробітку йому не підвищувався, незважаючи на те, що з 01.09.2015 була збільшена мінімальна заробітна плата до 1378 грн. Про порушення своїх прав позивач дізнався з листа Управління від 02.09.2015 за вих. № 02 вх-12-1477-01.

У зв'язку з наведеним просив зобов'язати Управління збільшити розмір відшкодування втраченого заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я, з 01.09.2015 до 4984,76 грн.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2016 року у справі №263/14678/15-а позов задоволено. Зобов'язано Управління збільшити розмір відшкодування втраченого заробітку, який позивач мав до ушкодження здоров'я, з 01 вересня 2015 року до 4984,76 грн. (а.с.23-24).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції послався на ч. 2 ст. 1208 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).

Не погодившись з таким рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не наведені нормативні документи, згідно яких передбачено перерахунок відшкодування втраченого заробітку у разі підвищення тарифних ставок. ЦК України, яке регулює питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, тієї фізичною або юридичною особою, яка таку шкоду заподіяла.

Судом не вірно вказана сума при розрахунку відшкодування втраченого заробітку.

Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією п. 8 ч. 1 ст. 21 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) будь-якими законодавчими або підзаконними нормативними актами Кабінету Міністрів України не визначена. Проте, за приписами спільного листа Міністерства праці України від 04 грудня 1996 року № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05 грудня 1996 року № 02-163/23, погодженого Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров'я. При цьому середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з виконанням робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в установі, організації в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078). Позивач в позовній заяві здійснює розрахунок виходячи з розміру відшкодування 267,71 грн., в той час, як Управлінням нараховується та виплачується йому розмір відшкодування згідно з рішенням суду в розмірі 1439,10 грн. (що перевищує 1378 грн.). Отже для здійснення індексації виплати позивачу Управління не має законних підстав.

Частиною 8 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.11.1992 р. Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 2-18 АВ № 059890 від 24.02.2004 року ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % з 13.02.2004 р. безстроково. Згідно висновку МСЕК № 17429/99-5 від 21.05.1999 року захворювання ОСОБА_3 пов'язане з виконанням обов'язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно наказу директора шахти «Буланівська» виробничого об'єднання «Орджонікідзевугілля» за № 58а від 22.11.1999 року ОСОБА_3 призначена щомісячно сума відшкодування втраченого заробітку в розмірі 267,71 грн.

Постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 12.09.2012 позивачу збільшено розмір відшкодування з 01 липня 2012 року до 1439,10 грн. (що перевищує 1378 грн.).

З 01 липня 2014 року компенсаційні виплати по регресу позивачу сплачує Управління у розмірі 1439,10 грн.

Листом Управління від 02.09.2015 за вих. № 02 вх-12-1477-01 позивачу на його звернення повідомлено, що компенсаційні виплати у зв'язку з втратою працездатності з 01.07.2014 здійснюються йому в розмірі 1439,10 грн. на підставі рішення управління від 19.08.2015.

Закон № 796-XII спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Пунктом 8 ст. 21 Закону № 796-XII передбачено особам, віднесеним до категорії 2 надавати таку гарантовану державою компенсацію як відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров'я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв'язку з виконанням робіт, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003 №03-3/5135-018-15 до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п. 8 ст. 21 Закону № 796-XII слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року № 09-4082.

Таким чином, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.1996 року № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.1996 року № 02-163/23, погодженого Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров'я.

У вказаному листі зазначається, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначені законом особи мали до ушкодження здоров'я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв'язку з виконанням робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією.

Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров'я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв'язку з виконанням робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на частину сьому статті 9 КАС України, якою визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Правовідносини з відшкодування шкоди регулюються також нормами глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України.

Частиною другою статті 1208 ЦК України встановлено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Тому, суд першої інстанції, при вирішені питання щодо збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку, зробив такий висновок, що відповідно до частини 2 ст. 1208 ЦК України позивач, з огляду на підвищення вартості життя, має право на збільшення розміру відшкодування шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції визначив розмір суму відшкодування втраченого заробітку з 01 вересня 2015 року збільшив до 4984,76 грн., виходячи з наступного розрахунку: 267,71 грн. * (1378 грн. / 74 грн.), де 267,71 грн. - 25% втраченого заробітку на 01.11.1999; 1378 грн. - місячна мінімальна заробітна плата з 01.09.2015; 74 грн. - місячна мінімальна заробітна плата на 01.11.1999.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Правове регулювання захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінними від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.

Це підтверджується тим, що згідно частини першої статті 1166 ЦК України, яка визначає загальні засади відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, відповідно до правила, закріпленого в частині першій статті 67 Закону № 796-XII, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми п. 8 ст. 21 Закону № 796-XII як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в статті 1208 ЦК України.

Про неможливість субсидіарного застосування норм ЦК України до спеціального законодавства свідчить також постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-503а14.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити у зв'язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а саме: чи у зв'язку зі збільшення вартості життя, чи у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем заявлено вимоги з посиланням на частину другу статті 1208 ЦК України. Розрахунок позовних вимог також ґрунтується на порівнянні розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений в 1999 та 2015 роках.

Як зазначено в ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року в справі № 6-742св12 та від 25 грудня 2013 року № 6-42620св13, у разі з'явлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з'ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і в залежності від встановлених обставин, суд повинен зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

За матеріалами справи, позивачеві вперше було визначено розмір відшкодування виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, а не виходячи з мінімальної заробітної плати (а.с.15), тому підстави для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, виходячи зі зміни розміру мінімальної заробітної плати відсутні взагалі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 24, 94, ч. 8 ст. 183-2, 195, ч. 3 ст. 195, ст. 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради - задовольнити повністю.

Постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2016 року у справі №263/14678/15-а - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов