Справа № 817/181/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №817/181/16

01 квітня 2016 року 10 год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Чудовець В.В.,

відповідача: представник Білик М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Агрофірми "Камаз-Агро"
до Млинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:
Агрофірма "Камаз-Агро" звернулась до суду з адміністративним позовом до Млинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.10.2015 року №.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що за наслідками планової документальної перевірки позивача виявлено порушення ним вимог податкового законодавства, яке призвело до заниження податкових зобов`язань та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість. Позивач з висновками контролюючого органу не погоджується, вважає їх надуманими. Представник позивача зазначив, що: ліквідації основних засобів, яка мала вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року, проведена із дотриманням усіх необхідних вимог; послуги з перевезення цукрових буряків ПАТ "Горохівський цукровий завод", які мали вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2012 року, фактично не мали місця; передача товарів на потреби АТО, яка мала вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, липень 2014 року, не може вважатись постачанням цих товарів; цукор, придбаний у ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" та мішки, придбані у ТОВ "Радехівський цукор" і ПАТ "Гнідавський цукровий завод", які мали вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року, фактично використовувались у господарській діяльності; операції з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Мехбудсервіс", ТОВ "Неофіт ЛТД", ПП "Західна сервісна група", які мали вплив на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року мали реальний характер. З цих підстав, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що за наслідками планової документальної перевірки позивача виявлено порушення ним вимог п. 187.1, ст. 187, п. 189.9, п. 189.10 ст. 189, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2 п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 631757,00 грн., внаслідок чого прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення. Представник відповідача зазначила, що: позивачем не доведено, що ліквідації основних засобів, яка мала вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року, спричинена неможливістю їх використання за первісним призначенням; послуги з перевезення цукрових буряків ПАТ "Горохівський цукровий завод", які мали вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2012 року, надавалися на виконання умов договору; передача товарів на потреби АТО, яка мала вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, липень 2014 року, розуміється як їх постачання; цукор, придбаний у ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" та мішки, придбані у ТОВ "Радехівський цукор" і ПАТ "Гнідавський цукровий завод", які мали вплив на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року, не могли використовуватись у господарській діяльності; операції з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Мехбудсервіс", ТОВ "Неофіт ЛТД", ПП "Західна сервісна група", які мали вплив на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року мали безтоварний характер. З цих підстав, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що Млинівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку агрофірми "Камаз-Агро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 21.09.2015 року №136/22/30851635 (т. 1 а.с. 29-54).

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду яких контролюючим органом висновки акту залишено без змін (т. 1 а.с. 55-65).

На підставі матеріалів перевірки Млинівська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 05.10.2015 року №, яким агрофірмі "Камаз-Агро" збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 760274,00 грн., в тому числі 631757,00 грн. за основним платежем та 128517,00 грн. штрафних санкцій (т. 1 а.с. 21).

Платником податків подано скарги на податкове повідомлення-рішення, за наслідками розгляду яких контролюючим органом рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 66-86).

В основу прийняття податкового повідомлення-рішення покладено висновки відповідача про порушення позивачем:

-вимог п. 189.9, п. 189.10 ст. 189 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року обсягів з ліквідації основних засобів, що призвело до їх заниження на суму 120347,00 грн.;

-вимог п. 187.1, ст. 187 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2012 року вартості послуг з перевезення цукрових буряків, наданих ПАТ "Горохівський цукровий завод", що призвело до їх заниження на суму 110191,00 грн.;

-вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, липень 2014 року вартості товарів, переданих на потреби АТО, що призвело до їх заниження на суму 58493,00 грн.;

-вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року вартості цукру, придбаного у контрагента ТОВ "Захід-Агро-Бізнес", що призвело до їх заниження на суму 120667,00 грн.;

-вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року вартості мішків, придбаних у контрагентів ПАТ "Гнідавський цукровий завод", ТОВ "Радехівський цукор", що призвело до їх заниження на суму 156516,35 грн.;

-вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, що полягало у включенні до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року сум ПДВ по операціях з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Мехбудсервіс", ТОВ "Неофіт ЛТД", ПП "Західна сервісна група", які контролюючий орган вважає безтоварними, що призвело до його завищення на загальну суму 65543,00 грн.

Суд вважає висновки контролюючого органу безпідставними та необґрунтованими, такими, що суперечать законодавству, з огляду на наступне.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 189.9, п. 189.10 ст. 189 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року обсягів з ліквідації основних засобів, що призвело до їх заниження на суму 120347,00 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Згідно з п. 189.10 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов`язання.

Таким чином, у разі якщо з незалежних від платника податку на додану вартість обставин основні засоби (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації, або платник податку змушений відмовитися від їх використання внаслідок загрози чи неминучості їх заміни, руйнування або ліквідації, то такий платник податку, на підставі наказу керівника підприємства у звітному періоді, в якому виникають такі обставини, здійснює їх ліквідацію та подає контролюючому органу відповідні документи про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Положення аналогічного характеру містяться у підпункті 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, яким передбачено, що ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника, вважається постачанням товарів, за винятком випадків, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

При цьому, документами, які підтверджують знищення, розібрання або перетворення основного засобу залежно від групи такого засобу, можуть бути акти на їх списання відповідної форми, а також висновки відповідної експертної комісії щодо неможливості використання в майбутньому цих засобів за первісним призначенням.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що наказом агрофірми "Камаз-Агро" від 30.12.2014 року №89 "Про списання сільськогосподарської техніки" вирішено провести списання сільськогосподарської техніки, машин, обладнання, які морально і фізично застаріли і не використовуються в господарстві, для чого створено робочу комісію у складі: Комар М.П. (голова комісії), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (члени комісії) (т. 1 а.с. 171).

Зокрема, робочою комісією списано у грудні 2014 року основні засоби, а саме: телефонний факс; принтер №3; блок системний б/у; кулер; УАЗ 3152; сівалку СТВ-12; обладнання тракторної бригади; трактор К-701; оприскувач №1; оприскувачі ОПК-2000; борони БЗК-06 посівні; борони тяжкі БЗТ; оприскувач №2; культиватор УДА-4,5; культиватор КПС-4 №1; косилку КІР-2,1; косилку роторну; прес форшріт; форшріт 517 б/у; МТЗ-80 1.26; ноутбук №2; факс; косилку подрібнювач КІР, первісна вартість яких складає 603475,00 грн., сума зносу на дату ліквідації - 603475,00 грн., що підтверджується інвентарними картками основних засобів, актами на списання основних засобів, відомостями нарахування амортизації та виписками з бухгалтерських рахунків 10 "Основні засоби" та 131 "Знос основних засобів" (т. 1 а.с. 87-170).

Суд вважає, що вказані документи, які надавалися позивачем для перевірки, як відображено в акті від 21.09.2015 року №136/22/30851635 (ст. 5), відповідають типовій формі і містять дані, які характеризують об`єкти основних засобів та причини їх вибуття, затверджені уповноваженим органом та є достатнім доказом належного проведення позивачем списання основних засобів і підставою для не включення їх вартості до складу податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки документів на знищення основних засобів та витрат на їх демонтаж, оскільки це прямо не передбачено Податковим кодексом України та є покладенням на платника податку додаткових обов`язків.

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 189.9, п. 189.10 ст. 189 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 120347,00 грн. є безпідставним.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 187.1, ст. 187 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2012 року вартості послуг з перевезення цукрових буряків, наданих ПАТ "Горохівський цукровий завод", що призвело до їх заниження на суму 110191,00 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до пп. "б" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 20.09.2012 року між агрофірмою "Камаз-Агро" (виробник) та ПАТ "Горохівський цукровий завод" (замовник) укладено договір №2, предметом якого стало виробництво, поставка і переробка сировини - цукрових буряків урожаю 2012 року (т. 2 а.с. 4-5).

У пункті 5.3 договору сторонами обумовлено, що замовник відшкодовує виробнику витрати на доставку цукрових буряків з поля до призаводського бурякопункту по ціні 0,77 грн. за 1 тонно-кілометр на відстань 85 км, оплата транспортних витрат здійснюється за залікову вагу цукрових буряків.

За даними книг складського обліку за 2012 рік виробником передано замовнику цукрові буряки заліковою вартістю 13914 т на суму 2504566,50 грн. (т. 2 а.с. 16-20).

Судом досліджено, що фактично транспортні послуги з доставки цукрових буряків з поля до призаводського бурякопункту позивачем для ПАТ "Горохівський цукровий завод" протягом 2012 року на виконання пункту 5.3 договору від 20.09.2012 року №2 не надавались, що підтверджується, зокрема, виписками за 2012 рік з бухгалтерського рахунку 105 "Транспортні засоби" та головною бухгалтерською книгою за 2012 рік (т. 1 а.с. 172-173, т. 2 а.с. 73-160).

Пунктом 83.1 статті 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Натомість, контролюючий орган стверджуючи про надання позивачем цих послуг на загальну суму 550956,00 грн., в тому числі ПДВ 110191,00 грн., не навів жодних доводів та не послався на будь-які докази, які б свідчили про реальність їх постачання.

Суд відхиляє посилання відповідача на умови договору від 20.09.2012 року №2, як на доказ фактичного вчинення господарських операцій з перевезення, оскільки сам по собі, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Отже, господарська операція пов`язана не лише з фактом підписання договору, проте із фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Висновки аналогічного характеру наведені у постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 року по справі №21-1359а15, які в силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для врахування судом при прийнятті рішення по даній справі.

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 110191,00 грн. є безпідставним.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, липень 2014 року вартості товарів, переданих на потреби АТО, що призвело до їх заниження на суму 58493,00 грн., судом встановлено таке.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Водночас, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, у разі придбання платником податків товарно-матеріальних цінностей з метою їх безкоштовної передачі іншому підприємству, в тому числі військовій частині, які не використовуватимуться у господарській діяльності, суми ПДВ, сплачені у їх вартості, не включаються до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, так само як податкові зобов`язання з даного податку при їх передачі не нараховуються.

Лише у разі безкоштовної передачі платником податків іншому підприємству, в тому числі військовій частині, товарно-матеріальних цінностей, при придбанні яких суми ПДВ, сплачені у їх вартості, були включені до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, такий платник податку, на виконання вимог пп. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), повинен був нарахувати собі податкові зобов`язання з даного податку.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що наказом агрофірми "Камаз-Агро" від 13.04.2014 року №4/1 вирішено надавати матеріальну допомогу згідно звернень військовим частинам, координаторам медичної допомоги для бійців АТО, добровольчим батальйонам, громадським формуванням з охорони громадського порядку, волонтерським організаціям для забезпечення військовослужбовців та добровольців, військовим комісарам та благодійним фондам, у зв`язку з чим проводити оплату товарно-матеріальних цінностей, медикаментів, пального, за наданими рахунками та передавати їх представникам зазначених організацій і формувань (т. 1 а.с. 174).

На підставі звернень військової частини НОМЕР_1 та громадської організації "Самооборона Волині", агрофірмою "Камаз-Агро" передано на потреби АТО товари, а саме, тенти для вантажних автомобілів на суму 228132,00 грн., медикаменти на суму 14190,00 грн., деталі для ремонту вантажних автомобілів та інше обладнання на суму 50144,00 грн., що підтверджується актами списання від 30.04.2014 року, від 22.07.2014 року, 30.07.2014 року, які з цією метою придбані у контрагентів ПП "Тент-Сервіс", ДВТП "Волиньфармпостач", ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 175-185).

Дані податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень-липень 2014 року та реєстрів виданих і отриманих податкових накладних за вказаний період свідчать, що агрофірмою "Камаз-Агро" суми ПДВ, сплачені у вартості наведених товарів при придбанні від названих контрагентів, до складу податкового кредиту з податку на додану вартість включені не були. Відтак, у позивача були відсутні підстави при передачі таких товарів нараховувати собі податкові зобов`язання з цього податку (т. 1 а.с. 200-229).

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, липень 2014 року на суму 58493,00 грн. є безпідставним.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року вартості цукру, придбаного у контрагента ТОВ "Захід-Агро-Бізнес", що призвело до їх заниження на суму 120667,00 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що у грудні 2012 року агрофірмою "Камаз-Агро" було придбано у ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" цукор на загальну суму 724000,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 120666,67 грн., що обліковано по рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва".

На підставі виписаних ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" податкових накладних, а саме, від 13.12.2012 року №10, від 20.12.2012 року №21, від 28.12.2012 року №27, від 29.12.2012 року №31 ПДВ у сумі 120666,67 грн., сплачене у вартості придбаного цукру, включене позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2012 року, що відображено в акті перевірки від 21.09.2015 року №136/22/30851635 (ст. 7).

Як визначено в Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за №893/4186 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), рахунок 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух сільськогосподарської продукції. Сільськогосподарська продукція оприбутковується за справедливою вартістю, зменшеною на очікувані витрати на місці продажу. За дебетом рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" відображається надходження сільськогосподарської продукції, за кредитом - вибуття сільськогосподарської продукції внаслідок продажу, безоплатної передачі тощо. На цьому рахунку обліковують продукцію, одержану від власних рослинницьких, тваринницьких та промислових підрозділів підприємства, яка призначена для продажу на сторону та для іншого невиробничого споживання (видачі й продажу працівникам, передачі в невиробничу сферу, наприклад в дитячі садки, їдальні тощо); продукцію, яка призначена для споживання в тваринницьких підрозділах як корми або для виробництва кормів у кормоцехах; продукцію, яка вирощена для годівлі худоби, наприклад зелену масу, корм, плоди тощо, а також побічну продукцію та відходи, одержані при доведенні товарної продукції та насіння до належних кондицій; насіння та посадкового матеріалу, включаючи саджанці, призначені для закладання та ремонту власних насаджень. Аналітичний облік продукції сільськогосподарського виробництва ведеться за видами продукції.

Суд зазначає, що попри те, що придбаний у ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" цукор позивачем обліковано по рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва", призначеному для продукції власного виробництва, останній оприбутковано у книзі складського обліку окремо як "цукор покупний" у кількості 140,65 т. (т. 1 а.с. 180).

Отже, наведені неточності в частині обліку даного цукру жодним чином не могли вплинути на показники податкового обліку.

Судом також досліджено, що партія придбаного у ТОВ "Захід-Агро-Бізнес" цукру була в подальшому реалізована позивачем у 2013-2014 роках, що підтверджується відповідними податковими накладними та даними складського і бухгалтерського обліку, які надавались ним до заперечень на акт перевірки від 21.09.2015 року №136/22/30851635 (т. 1 а.с. 192-199).

Відтак, твердження контролюючого органу щодо відсутності факту використання платником податку вказаної партії цукру у власній господарській діяльності суд відхиляє.

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 120667,00 грн. є безпідставним.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року вартості мішків, придбаних у контрагентів ПАТ "Гнідавський цукровий завод", ТОВ "Радехівський цукор", що призвело до їх заниження на суму 156516,35 грн., судом встановлено наступне.

Як вказано вище, відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, у разі якщо тара придбавається платником податку для використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, то він має право нарахувати податковий кредит з податку на додану вартість на підставі пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України у звітному періоді, який визначається у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що між агрофірмою "Камаз-Агро" (господарство) та ПАТ "Гнідавський цукровий завод" (завод) протягом 2012-2014 років було укладено договори переробки цукрових буряків на давальницьких умовах, предметом яких є виробництво, доставка та переробка цукрових буряків для виробництва цукру (т. 2 а.с. 6-9).

У пунктах 4.4 цих договорів сторонами обумовлено, що господарство відшкодовує заводу вартість мішків при одержанні цукру.

Між агрофірмою "Камаз-Агро" (товаровиробник) та ТОВ "Радехівський цукор" (замовник) було укладено договори купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків для виробництва цукру квоти "А" від 01.03.2013 року №25-09/13КС, від 22.01.2014 року №22ЦБ/14, предметом яких стало вирощування товаровиробником цукрових буряків, їх поставка замовнику на умовах купівлі-продажу та/або переробки на давальницьких умовах з подальшим виробництвом цукру і реалізацією на внутрішньому ринку (т. 2 а.с. 10-15).

У пунктах 5.4 цих договорів сторонами обумовлено, що товаровиробник зобов`язаний передати замовнику цукор чи мелясу за мішкотару, застосовуючи співвідношення між ними, яке складеться на момент здійснення операції, або провести оплату за мішкотару грішми. Вартість мішкотари сторони погоджують та вказують в актах приймання-передачі продукції.

На підставі виписаних ПАТ "Гнідавський цукровий завод" податкових накладних від 06.12.2012 року, від 29.11.2013 року та ТОВ "Радехівський цукор" від 31.10.2013 року, від 31.10.2014 року, від 30.11.2014 року ПДВ у сумі 156516,35 грн., сплачене у вартості придбаних мішків, включене позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року, що відображено в акті перевірки від 21.09.2015 року №136/22/30851635 (ст. 8).

Судом досліджено, що наказом агрофірми "Камаз-Агро" від 30.08.2012 року №б/н "Про розрахунок собівартості цукру" вирішено включати до неї вартість мішків (т.1 а.с. 187).

Відтак, твердження контролюючого органу щодо відсутності факту використання платником податку вказаних мішків у власній господарській діяльності суд відхиляє.

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2012 року, жовтень, листопад 2013 року, жовтень-грудень 2014 року на суму 156516,35 грн. є безпідставним.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, що полягало у включенні до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року сум ПДВ по операціях з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Мехбудсервіс", ТОВ "Неофіт ЛТД", ПП "Західна сервісна група", які контролюючий орган вважає безтоварними, що призвело до його завищення на загальну суму 65543,00 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (надалі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону України №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами за її наслідками первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції та необхідність фіксування такої зміни у первинних документах кореспондує з нормами Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2).

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на грудень 2014 року) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В силу вимог пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що у періоді, який перевірявся, ПП ОСОБА_1 передано у власність агрофірми "Камаз-Агро" будівельні матеріали на загальну суму 109068,48 грн., в тому числі ПДВ 18178,08 грн., що підтверджується: видатковими накладними від 04.04.2012 року №РН-20, від 17.08.2012 року №РН-148, від 22.05.2013 року №РН-35, від 17.05.2013 року №РН-35; податковими накладними від 04.04.2012 року №23, від 17.08.2012 року №8, від 17.05.2013 року №6, від 22.05.2013 року №5; договором від 15.05.2013 року №2 (т. 1 а.с. 241-244, 247).

У періоді, який перевірявся, ПП "Айрен-Сіті" передано у власність агрофірми "Камаз-Агро" дизпаливо на загальну суму 129055,98 грн., в тому числі ПДВ 21509,33 грн., що підтверджується: видатковою накладною від 29.08.2012 року №АС-0000134; податковою накладною від 29.08.2012 року №134; товарно-транспортною накладною від 08.08.2012 року серії ААК №30; договором від 28.08.2012 року №2808-1 (т. 1 а.с. 232-234).

У періоді, який перевірявся, ТОВ "Неофіт ЛТД" передано у власність агрофірми "Камаз-Агро" КВРД "Акварін" №6 на загальну суму 100000,00 грн., в тому числі ПДВ 16666,67 грн., що підтверджується: видатковою накладною від 02.05.2013 року №3; податковою накладною від 29.04.2013 року №2; договором від 20.02.2013 року №20/2013 (т. 1 а.с. 240, 245).

У періоді, який перевірявся, ТОВ "Мехбудсервіс" виконано на користь агрофірми "Камаз-Агро" будівельно-монтажні роботи на загальну суму 45000,00 грн., в тому числі ПДВ 7500,00 грн., що підтверджується: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2012 року №ОУ-0000019; податковою накладною від 13.07.2012 року №1; договором від 01.03.2012 року №01/03-12 (т. 1 а.с. 230-231, т. 2 а.с. 1-3).

У періоді, який перевірявся, ПП "Західна сервісна група" передано у власність агрофірми "Камаз-Агро" форсунки та виконано на її користь роботи із заміни форсунок на загальну суму 10133,52 грн., в тому числі ПДВ 1688,92 грн., що підтверджується: актом прийому-передачі робіт від 08.12.2014 року; видатковою накладною від 26.12.2014 року №405; податковими накладними від 05.12.2014 року №15, від 08.12.2014 року №18, від 26.12.2014 року №38 (т. 1 а.с. 235-239).

ПДВ у загальній сумі 65543,00 грн. позивачем включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року, що відображено в акті перевірки від 21.09.2015 року №136/22/30851635.

Суд вважає, що надані позивачем для перевірки та у судове засідання документи є первинними в розумінні Закону України №996-XIV і відповідають усім необхідним вимогам законодавства та слугують належним підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами.

Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо безтоварності цих операцій.

Стосовно відсутності товарно-транспортних накладних, як доказу перевезення товарів в межах здійснення господарських операцій з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Неофіт ЛТД", то відповідно до п. 11.1-11.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Водночас, сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Стосовно відсутності оригіналів податкових накладних в межах здійснення господарських операцій з контрагентами ПП ОСОБА_1 , ТОВ "Мехбудсервіс", ПП "Західна сервісна група", то вказані обставини спростовуються тим, що останні надавались позивачем до заперечень на акт перевірки від 21.09.2015 року №136/22/30851635 та у судове засідання.

Стосовно покликання відповідача на акт перевірки ПП "Айрен-Сіті" від 21.08.2014 року №1943/26-59-22-08/37319960, складений ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, яким встановлено відсутність об`єктів оподаткування в межах господарських операцій з поставки дизельного пального, то суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, які були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. Тому, в разі наявності в контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися щодо цієї особи.

Крім того, норми податкового законодавства не передбачають, що недотримання податкової дисципліни третіми особами є підставою для відповідальності платника податків, а частина 2 статті 61 Конституції України гарантує, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Висновки аналогічного характеру наведені у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, які в силу вимог статті 244-2 КАС України є обов`язковими для врахування судом під час розгляду та вирішення даної справи.

Практика Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення від 22.01.2009 року по справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03), також підтверджує такий підхід до вирішення податкових спорів, оскільки Судом зазначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню.

Судом, з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, встановлено обставини фактичного руху активів та настання змін у власному капіталі агрофірми "Камаз-Агро" за наслідками господарських операцій з придбання товарів (послуг) у контрагентів ПП ОСОБА_1 , ПП "Айрен-Сіті", ТОВ "Мехбудсервіс", ТОВ "Неофіт ЛТД", ПП "Західна сервісна група", отже окремі помилки, не можуть визнаватися судом настільки вагомими, щоб ставити під сумнів товарність і реальність цієї господарської операції, на підставі якої були обраховані суми податкових зобов`язань.

Тому, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України є необґрунтованими, а збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень, травень, серпень, вересень 2012 року, квітень 2013 року, грудень 2014 року на суму 65543,00 грн. є безпідставним.

За наведених обставин, оспорюване податкове повідомлення-рішення Млинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 05.10.2015 року №, яким агрофірмі "Камаз-Агро" збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 760274,00 грн., є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задовольнити повністю.

За приписами статті 94 КАС України, судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Млинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 05.10.2015 року №, яким Агрофірмі "Камаз-Агро" збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 760274,00 грн., а саме 631757,00 грн. за основним платежем та 128517,00 грн. за штрафними санкціями.

Присудити на користь позивача - Агрофірми "Камаз-Агро" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Млинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 11404 (одинадцять тисяч чотириста чотири) грн. 12 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.