Справа № 815/190/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/190/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Ю.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення № 26613358 від 30.11.2015р., зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Ю.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Одеська міська рада, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26613358 від 30.11.2015 р., що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козловим Ю.В.;

зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Старицького, 10-а, м. Одеса, 65036) скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на квартиру АДРЕСА_1;

зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Старицького, 10-а, м. Одеса, 65036) здійснити реєстрацію прав за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради () на квартиру АДРЕСА_1, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2014 р. по справі № 521/17193/14-ц.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради. Для проведення державної реєстрації права на нерухоме майно за територіальною громадою м. Одеси департамент комунальної власності Одеської міської ради, як уповноважений орган з управління комунальним майном, звернувся із заявою про державну реєстрацію прав. Рішенням № 26613358 від 30.11.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козловим Ю.В. відмовлено у державній реєстрації, із підстав, що подані документи не підтверджують виникнення права власності.

Від відповідача - управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно на момент виникнення спірних правовідносин регламентована Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.04.2013р. (далі - Порядок № 868). Відповідно до п. 37 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно приписів ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2015р. по справі №521/17193/14-ц квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною. Однак, про перехід права власності до територіальної громади в рішенні суду не вказано. Враховуючи наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа до судового засідання не з'явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2015р. у справі №521/17193/14-ц заяву заступника прокурора Малиновського району м. Одеси інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою задоволено частково: визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною (а.с. 11).

Для проведення державної реєстрації права на нерухоме майно за територіальною громадою м. Одеси департаментом комунальної власності Одеської міської ради, як уповноваженим органом з управління комунальним майном, подано заяву про державну реєстрацію прав.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Козловим Ю.В. за результатами розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 24.11.2015р. 10:40:38 за реєстраційним номером 14451391, встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, в зв'язку з чим прийнято рішення № 26613358 від 30.04.2015 р. (а.с.42).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало встановлення державним реєстратором прав на нерухоме майно, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

На думку позивача, прийнявши рішення про відмову в проведенні державної реєстрації права власності, державний реєстратор припустився помилки, оскільки рішення суду про визнання спадщини відумерлою є безумовною підставою для реєстрації права власності.

Однак суд не погоджується із вищезазначеними доводами представника позивача та зазначає, що, встановлені державним реєстратором обставини під час розгляду заяви позивача, зумовлювали прийняття рішення саме про відмову в проведенні державної реєстрації прав.

Так, відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно з п.8 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Відповідно до п.6 Порядку № 868 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Відповідно до пп.10 п.37 Порядку № 868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Заявником для проведення державної реєстрації подано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2015р. у справі №521/17193/14-ц про визнання зазначеної квартири відумерлою спадщиною. Разом з тим, судом не ухвалювалось рішення про передачу відумерлої спадщини територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

У зв'язку з чим, зазначене рішення суду не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Приписами ст. 1277 Цивільного кодексу України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Заява про визнання спадщини відумерлою розглядається в порядку окремого провадження, відповідно до вимог статей 235, 274-278 ЦПК України.

Відповідно до ст. 278 ЦПК України, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Рішення про визнання спадщини відумерлою має деякі особливості, зокрема, в резолютивній частині рішення в разі задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою суд повинен зазначити найменування територіальної громади, до комунальної власності якої переходить дана спадщина, місце її знаходження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перехід відумерлої спадщини територіальної громади здійснюється лише на підставі судового рішення. До визнання спадщини відумерлою майно описується і охороняється відповідно до закону. Заходи щодо охорони майна вживаються нотаріусом за місцем відкриття спадщини, а у населених пунктах, де немає нотаріуса - відповідним органом місцевого самоврядування (селищні, сільські ради).

Норми чинного законодавства не передбачають видачу свідоцтва про право на спадщину територіальній громаді. Рішення суду є єдиною підставою переходу майна у комунальну власність громади. Отже, територіальна громада набуває права власності на відумерле майно не в порядку права на спадкування, а на підставі судового рішення, яким воно визнано відумерлим та передано у власність територіальній громаді.

Таким чином, у випадку проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, визнаної судом відумерлою, та переданого у власність територіальної громади, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень буде прийматись державним реєстратором прав на нерухоме майно, яким буде розглядатись заява органу місцевого самоврядування про державну реєстрацію права власності на таке нерухоме майно, оскільки єдиним документом, що підтверджує право власності в такому випадку, є відповідне рішення суду про передачу у власність територіальної громади нерухомого майна.

Частиною 1 ст.182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Слід зауважити, що окремого порядку реєстрації права власності за територіальною громадою на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, визнаної судом відумерлою, не передбачено законодавством в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Отже, звертаючись до органу державної реєстрації прав, з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, визнаної судом відумерлою, орган місцевого самоврядування зобов'язаний надати всі документи, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком №868.

Крім того, суд критично ставиться до посилань представника позивача на роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних та кримінальних справ про спадкування»), яким визначено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Так, передача спадкового майна у власність територіальної громади є визначеною приписами ЦПК України підставою переходу майна у комунальну власність громади, яка повинна бути зазначена у рішенні суду, оскільки право на майно переходить на підставі судового рішення, яке повинно відповідати ст.ст. 213-215 ЦПК України.

При цьому, визнання спадщини відумерлою відбувається не автоматично за наявності вказаних обставин, а лише за наявності рішення суду, яке в свою чергу, приймається за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Більш того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. зазначається, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках.

Тобто із наведеного вбачається, що в порядку окремого провадження, яке відповідно до ст. 234 ЦПК України є видом не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, суд лише визнає спадщину відумерлою.

Водночас, у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26613358 від 30.11.2015 р., що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козловим Ю.В., є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Старицького, 10-а, м. Одеса, 65036) скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Старицького, 10-а, м. Одеса, 65036) здійснити реєстрацію прав за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради () на квартиру АДРЕСА_1, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2014 р. по справі № 521/17193/14-ц, суд зазначає, що останні є похідними від першої позовної вимоги та також не підлягають задоволенню, в тому числі, з урахуванням відсутності на даний час порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26613358 від 30.11.2015 р. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги департаменту комунальної власності Одеської міської ради є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Ю.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення № 26613358 від 30.11.2015р., зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк