Справа № 728/827/16-а
Суддя: Пархоменко П. І.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 728/827/16-а
Номер провадження 2-а/728/16/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року 16 годин 30 хвилин місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Пархоменко П.І., за участі секретаря судового засідання Горбач Н.Д. розглянувши в місті Бахмачі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2 обєднаного ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України

предмет адміністративного позову: про зобовязання вчинити певні дії, -

сторони не зявилися,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2016 року ОСОБА_4 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у ОСОБА_2 районі Чернігівської області (далі відповідач), в якому просила зобовязати відповідача виплатити їй пенсію в розмірі 85 відсотків призначеного їй розміру пенсії починаючи з 01 квітня 2015 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працює на посаді завідуючої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори. 28 червня 2009 року відповідач призначив їй пенсію як державному службовцю на умовах передбачених законом України «Про державну службу», а з 01 квітня 2015 року відповідач припинив виплачувати їй пенсію, оскільки вона займає посаду, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Судом в порядку статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) допущено заміну первісного відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у ОСОБА_2 районі Чернігівської області його правонаступником ОСОБА_2 обєднанням ОСОБА_3 Пенсійного фонду України.

Ухвалою суду в порядку статті 99 КАС позовні вимоги в частині вимог з 01 квітня 2015 року по 28 вересня 2015 року включно залишені без розгляду.

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги не визнає. В письмових запереченнях вказав, що позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду. Крім того, вважає, що державні нотаріуси в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій, а тому особам, які працюють на посадах завідувачів державних нотаріальних контор, їх заступників та державних нотаріусів, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року пенсії не виплачуються.

Судом на підставі статті 41 КАС, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно них правовідносини.

Згідно наказу № 31/1 від 26 квітня 1994 року (а.с.17-18) позивач перебуває на посаді завідуючої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з 01 травня 1994 року і по даний час.

Як вбачається з матеріалів справи, з 28 червня 2009 року позивач перебуває на обліку в ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії).

З 01 квітня 2015 року позивачу було припинено виплату пенсії, оскільки встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Вказані обставини були викладені в листі ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у ОСОБА_2 районі Чернігівської області № 11/02/к-1 від 12 лютого 2016 року (а.с.6).

З встановленого випливають наступні висновки.

Частиною першою статті 9 КАС встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, який втілено в частині другій статті 19 Конституції України, згідно із якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, статтею 46 Конституції України закріплено конституційне право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Зокрема, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» № 614-VІ від 01 жовтня 2008 року, державні нотаріуси в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій.

Отже, позивач, з 28 червня 2009 року отримувала пенсію в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», проте виплата їй пенсії була припинена з 01 квітня 2015 року, оскільки згідно зі статтею 27 Закону України «Про державну службу», яка набрала чинності з 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Також, Законом від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ вказану норму викладено в іншій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія підпункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

При надані оцінки вказаним законодавчим обмеженням пенсійних виплат позивачу суд враховує, що виходячи із змісту статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци п'ятий, шостий пункту 4 вказаного рішення).

Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9).

Таким чином, в даній ситуації суд знаходить, що припинення пенсійних виплат позивачу змінило її існуюче право на пенсійне забезпечення в бік звуження його змісту та обсягу, що не узгоджується із статтею 22 Конституції України.

Поряд з цим, в даних конкретних правовідносинах, суд також враховує, що позивач маючи право на отримання пенсійних виплат мала майнове право в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини.

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 72 рішення Європейського Суду у справі «Хонякіна проти Грузії»).

Втручання у право власності спричиняє порушення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, за винятком випадків, коли воно є законним і переслідує легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (пункт 53 рішення Європейського Суду «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, в даній ситуації втручання у право позивача (припинення виплати пенсії) відбувалось на підставі законодавчих актів, в порядку, який не узгоджується із статтею 22 Конституції України, про що зазначено вище.

Також, суд допускає, що втручання у право позивача здійснювалось з метою дотримання балансу економічної безпеки держави та соціального забезпечення її громадян, проте в даному випадку держава тим самим не вирішила наявні економічні проблеми, а навпаки їх ускладнила, що свідчить про відсутність «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Окрім іншого, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», «Податкового та Митного кодексів України», «Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З урахуванням наведеного вище в своїй сукупності, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача.

Крім того, згідно із частиною другою статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеним вимогам відповідачем докази надані позивачем спростовані не були.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при поданні адміністративного позов в сумі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).

Керуючись статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, статтями 6, 8, 19, 22, 46, 68 Конституції України, статтями 6, 8- 70, 71, 86, 94, 128, 158-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України про зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Бахмацьке обєднане ОСОБА_3 Пенсійного фонду України виплачувати ОСОБА_1, пенсію в розмірі 85 відсотків призначеного їй розміру пенсії, починаючи з 29 вересня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_5