Справа № 809/4190/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Справа № 876/521/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.

за участю позивача - ОСОБА_1,

та представників позивача - ОСОБА_2,

і відповідача - Левченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання наказів неправомірними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

08.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом (а.с.4-7), з урахуванням ухвали (протокольної) Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року (а.с.64), до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (далі - Управління, УМВС, МВС відповідно) в якому просив:

визнати неправомірними накази відповідача від 16.09.2015 (правильно 15.09.2015) №1222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УМВС України в Івано-Франківській області» (далі - Наказ №1222) та від 16.09.2015 №494 о/с «По особовому складу» про його звільнення з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) згідно з пп.«є» п.64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Наказ №494 о/с, Положення відповідно);

зобов'язати начальника УМВС поновити ОСОБА_1 на службу в ОВС, на посаді - капітана міліції - командира роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Івано-Франківськ» (далі - БПСМОП) Управління (далі - Посада);

зобов'язати УМВС виплатити позивачу грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу з 16.09.2015 по день прийняття рішення судом;

рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць піддати негайному виконанню;

зобов'язати відповідача внести виправлення до трудової книжки позивача стосовно звільнення;

судові витрати стягнути з відповідача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року у справі №809/4190/15 позов задоволено повністю. Визнано Наказ №494 о/с та п.2 Наказу №1222 неправомірними. Зобов'язано начальника УМВС поновити ОСОБА_1 на службу в ОВС, на посаді - капітана міліції - Посаді. Стягнуто з відповідача на користь позивача 7408,53грн заробітної плати в тому числі в натуральній формі за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі позивача та стягнення середньомісячної заробітної плати в його користь в межах середньомісячної заробітної плати в сумі 4445,12грн звернуто до негайного виконання. Судові витрати в розмірі 487,20грн стягнуто з Державного бюджету України.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звільнення позивача з ОВС проведено правомірно за порушення вимог ст.8 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут). 05.08.2015 на території дислокації зведеного загону у м.Маріуполі мав місце факт нестатутних відносин між працівниками міліції, зокрема, безпосередні підлеглі позивача нанесли молодшому лейтенанту міліції ОСОБА_4 тілесні ушкодження. На час даних подій на території дислокації батальйону з керівників знаходився тільки ОСОБА_1, який не тільки жодним чином не реагував на звернення інших працівників щоб втрутитися, припинити побиття та притягнути до відповідальності винних, а навпаки вказав, що ОСОБА_4 сам заслужив на такі дії. Він не тільки допустив, а й сприяв зазначеним вище нестатутним відносинам підлеглими, та на передодні висловлював погрози в адресу ОСОБА_4 в присутності підлеглих.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Як вбачається з журналу судового засідання від 27.10.2015 головуючий доповідав в судовому засіданні про зміст позовних вимог (а.с.20-21).

12.11.2015 в судовому засіданні позивач подав уточнений адміністративний позов та додатково до заявлених вимог заявив вимогу про стягнення з УМВС середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.26-29), а суд фактично приєднав її до справи та повторно доповів в судовому засіданні про зміст уточнених позовних вимог (а.с.63-65).

Судовий розгляд справи по суті починається доповіддю головуючого в судовому засіданні про зміст позовних вимог, про визнання сторонами певних обставин під час підготовчого провадження, після чого він з'ясовує: чи підтримує позивач адміністративний позов, чи визнає його відповідач та чи не бажають сторони примиритися (ч.1 ст.135 КАС).

Відтак, судом першої інстанції порушено вимоги ч.1 ст.137 КАС за якою позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач можезмінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам ст.106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Згідно з вимогами ч.4 ст.195 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції розглядає позовні вимоги заявлені в первинно поданому адміністративному позові.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 не було враховано, що він не вчиняв адміністративні правопорушення не під час несення служби, не під час відпочинку, жодних збитків будь-яким особам чи порушення громадянського порядку позивачем не було допущено, протягом 2015 року, перебуваючи на службі, позивач не притягався до дисциплінарної відповідальності, а тому достатніх підстав для його звільнення зі служби не було.

Вини позивача, в допущених порушеннях його підлеглими вимог Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням не встановлено. Коло осіб, які вчинили нестатутні проступки визначається, матеріалами кримінального провадження, серед яких позивача не було. А тому, застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення (звільнення) без доведення його вини є не виправданим з боку відповідача.

Наказ №494 о/с є незаконним та порушує конституційні права громадянина України, що зазначені у ст.43 Конституції України.

Погодитися з такими висновками не можна з огляду на те, що вони зроблені в наслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 07.05.2014 проходив службу в ОВС, останнє на Посаді (а.с.57-58).

Наказом №494 о/с позивача звільнено з ОВС за порушення дисципліни, пп.«є» п.64 Положення (а.с.8).

Підставою для його звільнення став Наказ №1222, яким за безвідповідальне ставлення до виконання посадових інструкцій, що призвело до порушення вимог наказів МВС від 16.03.2007 №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу» …, ст.8 Дисциплінарного статуту, що виразилося у порушенні службової дисципліни, допущенні та сприянні нестатутним відносинам між підлеглими, внаслідок чого працівниками БПСМОП були нанесені тілесні ушкодження молодшому лейтенанту міліції ОСОБА_4, вирішено звільнити позивача з ОВС за порушення дисципліни (а.с.16).

Останній Наказ №1222 був прийнятий за наслідками службового розслідування за результатами, якого складено висновок від 15.09.2015 (далі - Висновок; а.с.116-128).

Приводом для звільнення позивача були обставини, які мали місце 05.08.2015 близько 09/00 год. в м.Маріуполь, Приморський Бульвар 21 у розташуванні зведеного загону УМВС між працівниками БПСМОП та інспектором дозвільної системи Тлумацького районного відділу УМВС молодшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 виник конфлікт, під час якого останньому були нанесені тілесні ушкодження - закрита травма черевної порожнини, розрив селезінки, внутрішньочеревинна кровотеча, ЗТГК, перелом Х ребра зліва. ОСОБА_1 будучи заступником командира зведеного загону, допустив та сприяв зазначеним вище нестатутним відносинам.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що немає жодного відношення до виниклих нестатутних відносин, їм не сприяв, про намір здійснити такі не знав, а в момент інциденту був за межами розташування зведеного загону. Бачив прибуття ОСОБА_4 з наряду, а після цього виїхав із бази по продукти до волонтера. Не схиляв нікого до побиття такого.

В суді апеляційної інстанції було допитано ряд свідків, які показали таке.

ОСОБА_4 вказав, що 04.08.2015 у період часу з 20/00 по 08/00 год. ніс службу на посту спільно із ОСОБА_6 Вночі на перевірку несення служби приїхав позивач, який виявив допущене ним порушення, а саме несення служби на посту без каски. По прибутті на базу, біля в'їзду бачив ОСОБА_1 разом з іншими працівникам БПСМОП (4 взвод зведеного загону, т.з. «добровольці»), які в подальшому його побили. Його провели поглядом та насміхалися. Зайшов в кубрик (місце відпочинку, проживання) та вирішив іти в душ. Коли приблизно за 5 хвилин вийшов на двір, до нього підійшли вказані вище працівники міліції та побили. Вважає, що таке було заздалегідь сплановано. Попередньо мав конфлікт на кухні зі ОСОБА_7 за сковорідку, оскільки такий заперечував можливість користування нею, та в розмові обізвав працівників БПСМОП «Аватарами».

ОСОБА_6 підтвердив обставини здійснення ОСОБА_5 перевірки несення ним та ОСОБА_4 служби на посту та зроблене зауваження. Коли прибули на базу, біля корпусу бачив ОСОБА_5, який сидів в автомобілі, а біля нього стояли хлопці з батальйону. Самі пішли в кубрик, а за кілька хвилин вийшов із ОСОБА_4 щоб йти в душ. До них підійшли вказані хлопці з батальйону (біля 8 чоловік) та побили ОСОБА_4 Намагався припинити побиття, але не давав собі ради. Побіг шукати допомоги. Відразу після побиття вказані працівники міліції пішли на плац до вказаного автомобіля в якому попередньо сидів ОСОБА_1 Його підкликав ОСОБА_7 Коли підійшов до них, то спитав «на що ви то зробили». Ніхто не відповідав, а тоді ОСОБА_1, який стояв ззаду них, вийшов на перед та нецензурно висловившись сказав «бо ви обнаглівші».

ОСОБА_8, який 04.08.2015 вночі також ніс службу на іншому посту, на який також приїздив перевіряти ОСОБА_1 Останній звернув увагу, щоб добре несли службу, бо ОСОБА_4 робить це погано. Вказав, що з цього питання «завтра розберемось». Коли прибув на базу, бачив ОСОБА_1 в автомобілі разом з іншими працівниками 4 взводу. Перебував у кубрику та почувши крик вибіг на вулицю. Вказані працівники 4 взводу били ОСОБА_4 спочатку коли він сидів на стільчику, а потім ногами на землі.

Допитаний ОСОБА_9 вказав, що перебував у відрядженні в складі зведеного загону, був командиром 1 взводу. У загоні було 4 взводи, 1-3 складалися із кадрових працівників районних відділів УМВС, а 4 взвод - із працівників БПСМОП в якому ніс службу ОСОБА_1 2 взвод ніс службу на постах вночі. 05.08.2015 біля 08/00 год. він особисто заступив на чергування старшим на території бази, перебував на в'їзній брамі. Біля 09/30 год. з чергування прибули працівники 2 взводу. Так як в нього виникли підозри, повідомив командира цього взводу, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про можливий інцидент, щоб були обережні. Між працівниками 1-3 взводів та 4 взводом (добровольці) були напружені відносини. ОСОБА_1 в цей час був на території бази, біля штабу підрозділу.

Пізніше дізнався, що біля будинку де проживали працівники його взводу та три працівники 2 взводу (ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8) стався конфлікт, під час якого, працівниками 4 взводу ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження.

Після події, біля 11/00 год. ОСОБА_1 виїздив з території бази, квапився покинути територію, виїздив не як завжди - швидко загальмував та рушив з місця.

Кілька днів по цих подіях, під час розмови з ОСОБА_1 спитав його «навіщо це було потрібно». На що той відповів: «за слова треба відповідати і ОСОБА_10 слабо відповів». Вважає, що позивач володів ситуацією в своєму підрозділі. Він не тільки не уникнув (запобіг) порушенню, а заохочував такі дії.

Свідок ОСОБА_11 - командир зведеного загону зазначив, що коли мав місце інцидент перебував за межами розташування зведеного загону на нарадах. ОСОБА_1 був старшим у його відсутності і всі про це знали. До 12/00 год. його не було, а коли прибув, то ОСОБА_9 повідомив про інцидент.

Покази вказаних свідків (крім ОСОБА_9, який не давав пояснень) відповідають їх поясненням, які вони давали під час проведення відповідного службового розслідування .

Проте суд в рішенні ці докази не врахував, належної оцінки їм не надав та зробив передчасні та протилежні висновки, щодо винних дій (бездіяльності) позивача, без покликання на встановлені обставини справи і докази.

Громадянам згідно ст.43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, пов'язані із проходженням служби в ОВС станом на момент виникнення спірних відносин регулювалися Конституцією України, Законом України «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII), Дисциплінарним статутом, Положенням та рядом інших підзаконних актів.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Пункт 23 Положення встановлює, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Як передбачено пп.«є» п.64 цього ж Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу ОВС України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і КМУ, наказів та інших нормативно-правових актів МВС, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника ОВС.

Службова дисципліна в ОВС досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 цього Статуту визначено поняття дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст.5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника ОВС України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Обов'язки начальника визначені ст.8 Дисциплінарного статуту за якою, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника ОВС України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

За порушення службової дисципліни, відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту передбачені наступні види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з ОВС.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений ст.14 Дисциплінарного статуту, у якій зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з ОВС як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як зазначалось вище, Дисциплінарним статутом передбачено різні види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені до осіб рядового або начальницького складу ОВС у разі вчинення ними дисциплінарного проступку, тобто у разі невиконання чи неналежного виконання службової дисципліни та в залежності від характеру вчиненого правопорушення. При цьому, звільнення з ОВС є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, яке може бути застосовано лише у виняткових випадках коли інші заходи не відповідають характеру правопорушення та особі порушника (інші заходи дисциплінарного впливу виявились безрезультатними або коли працівник міліції вчинив проступок, несумісний з перебуванням на службі в ОВС).

Системний аналіз законодавчих актів, якими врегульовано діяльність міліції дозволяє зробити висновок про особливий статус ОВС в системі державних органів, обумовлений переш за все завданням боротьби із злочинністю і правопорушеннями. Наслідком цього окремого статусу органів МВС і їх працівників, є особливі вимоги до останніх, які виражаються в особливому порядку підбору, підготовки кадрів для МВС, вимоги до морально-ділових якостей, репутації тощо.

Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що Висновком та показами вказаних свідків в повній мірі доведено, що ОСОБА_1, як заступник командира зведеного загону, не попередив своїх підлеглих про неприпустимість порушення службової дисципліни, не сприяв створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни, сприяв зазначеним вище нестатутним відносинам підлеглими, схвально про них відгукувався в колективі, а відтак грубо порушив (не виконав) службову дисципліну, вчинивши дисциплінарний проступок, несумісний з перебуванням на службі в ОВС.

Відтак, позивача звільнено з Посади на законних підставах та з дотриманням встановленого порядку, а тому в суду першої інстанції не було жодних правових підстав для задоволення його позову.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Згідно із пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 11 квітня 2016 року.