Справа № 2-а/1570/7828/11
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 р.Справа № 2-а/1570/7828/11

Категорія:8.1.1Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бойко А.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Абилгазіновій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ДПІ у Приморському районі м.Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011р. по справі за адміністративним позовом ТОВ «ДИСКОМ»до ДПІ у Приморському районі м.Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 вересня 2011р.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011р. ТОВ «ДИСКОМ»звернулося в суд із адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м.Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 вересня 2011р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у вказаному повідомленні-рішенні необґрунтовано зроблені відповідачем висновки щодо завищення податкового кредиту за квітень 2011р. в сумі 296 886,79грн. по господарським відносинам з ПП «Бізнесіндустрія», правочини якого визнані як такі, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Позивач зазначив, що не погоджується з зазначеним висновком відповідача про нікчемність угоди між ним та ПП «Бізнесіндустрія», оскільки зазначені висновки є лише припущенням, не підтверджені відповідними доказами, що цей правочин порушує публічний порядок. В свою чергу позивачем надано всі документи, які підтверджують факт придбання непродовольчих товарів у ПП «Бізнесіндустрія» , відповідно висновок про нікчемність угод, укладених між позивачем та ПП «Бізнесіндустрія» зроблено з перевищенням повноважень, тому дії ДПІ у Приморському районі м.Одеси вважає незаконними, рішення прийняте в результаті цих дій є такими, що підлягають скасуванню. Окрім того, позивач зазначив, що висновки акту перевірки є помилковими, при проведенні перевірки взагалі не взято до уваги наявні первинні документи ТОВ «ДИСКОМ», які спростовують ці висновки та доводять протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Посилаючись на вказані обставини просить позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси № від 16 вересня 2011р.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати, ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на адресу ТОВ «Диском»направлено податкове повідомлення-рішення № від 16 вересня 2011р. в якому зроблені висновки про необґрунтованість висновку щодо завищення податкового кредиту за квітень 2011р. в сумі 296 886,79грн. по господарським відносинам з ПП «Бізнесіндустрія», правочини якого визнані як такі, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Однак, позивач, спростовуючи висновки податкових органів, надав усі необхідні документи, які підтверджують факт придбання непродовольчих товарів у ПП «Бізнесіндустрія». Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність дій податкових органів та скасував податкове повідомлення-рішення від 16 вересня 2011р. за №.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИСКОМ»зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію серія А01 №259383 (т.1 а.с.35). З довідки Головного управління статистики в Одеській області АА №8958 вбачається, що одним із видів діяльності TOB «ДИСКОМ»є оптова торгівля електропобутовими приладами (51.43.1) (а.с.34).

Відповідно до свідоцтва №100095338 про реєстрацію платника податку, виданого ДПІ у Приморському районі міста Одеси, позивач є платником податку на додану вартість (т.1 а.с. 19).

Наказом №2664 від 12.08.2011 року, виданим ДПІ у Приморському районі міста Одеси, старшому державному податковому ревізору-інспектору відділу перевірок ризикових операцій управління податкового контролю юридичних осіб ОСОБА_2 доручено провести невиїзну документальну позапланову перевірку TOB «Диском»- щодо документального підтвердження господарських відносин ПП «Бізнесіндустрія», їх реальності та повноти відображення в обліку за період квітень 2011 року.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем був складений акт №5954/23- 5/33060098 від 02.09.2011р. (т.1 а.с.11-18), яким встановлено порушення TOB «Диском»п.п. 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за квітень 2011 року в сумі - 296 886,79грн. по господарським відносинам з ПП «Бізнесіндустрія», правочини якого визнані як такі, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

На підставі акту перевірки №5954/23-5/33060098 від 02.09.2011р., ДПІ у Приморському районі м.Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011р., за яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем у сумі 296 886,79грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн. (т.1 а.с. 10).

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 2 вересня 2011р. за №5954/23- 5/33060098 та податковим повідомленням-рішенням від 16 вересня 2011р. за № та маючи намір захистити свої права, як платника податків, ТОВ «Диском»звернулось в суд із адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.79 Податкового кодексу України (далі ПКУ) документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Матеріалами справи підтверджено, що копію повідомлення та наказу про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки одержав 12.08.2011р. головний бухгалтер підприємства, про що свідчить його підпис.

З податкового повідомленнями-рішеннями вбачається, що підставою його прийняття є порушення платником податку п. п. 198.1,198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України щодо віднесення сум до податкового кредиту.

Як визначено в п. 198.1 ст. 198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За правилами п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковим законодавством визначено, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обов'язкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів TOB «Диском»сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних ПП «Бізнесіндустрія»№ №10; 27;25 від 01.04.2011 року; №30 від 05.04.2011 року за квітень 2011 року у сумі 296886, 79 грн.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за вказаними податковими накладними до складу податкового кредиту за квітень 2011 року, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках відомості, передбачені цією статтею.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що 10.01.2011 між позивачем та ПП «Бізнесіндустрія»укладено Генеральний договір постачання №159/3, предметом якого є поставка непродовольчих товарів (п.1.1). Згідно п.1.2 зазначеного договору загальна ціна договору складається із вартості всіх партій товару, який постачається згідно Договору.

За умовами договору ПП «Бізнесіндустрія»надані податкові накладні на поставку товарів (робіт, послуг) на адресу позивача та останнім вказані податкові накладні включені суми ПДВ до податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за лютий, квітень 2011р. і відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

Факт отримання реалізованої продукції керівником підприємства та перерахунок грошей на банківський рахунок ПП «Бізнесіндустрія»підтверджено документами наданими позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що генеральний договір постачання №159/3 від 10.01.2011 укладено з метою постачання непродовольчих товарів для подальшого використання їх у власній господарській діяльності, а податкові накладні, виписані ПП «Бізнесіндустрія», відповідають вимогам п. 201.1 та 201.7 ст. 201 ПКУ, порушень при цьому допущено не було. А тому податок на додану вартість за вищевказаними податковими накладними правомірно віднесений до складу податкового кредиту за квітень 2011 року.

За правилами п. 185.1 «б»ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платника податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Таким чином, доказуванню підлягають обставини щодо здійснення конкретної господарської операції з постачання послуг чи її відсутності.

Обґрунтовуючи порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, відповідач, на якого покладено обовязок довести правомірність своїх дій, посилався на висновки акта перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси про неможливість проведення перевірки ПП «Бізнесіндустрія»щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у періоді квітень 2011 року №1858/23-5 від 19.07.2011р, яким встановлено, що угоди з контрагентами за період квітень 2011р. мають ознаки нікчемності. В результаті проведеної невиїзної документальної перевірки ПП «Бізнесіндустрія»встановлено, що декларацію з податку на прибуток за 2010 рік не надано; кількість працюючих на підприємстві відповідно до довідки по формі 1 ДФ склала 5 осіб , в зв'язку з чим зроблено висновок щодо відсутності у останнього трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності, таким чином вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Таким чином, вказаними обставинами відповідач обґрунтував відсутність фактичного постачання товарів за договорами.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПКУ, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Крім того, п.п. 16.1.2 - 16.1.3 п. 16.1 ст.16 ПКУ передбачено, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету, а також за подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим і митним законодавством декларацій, звітності та інших документів повязаних з обчисленням і сплатною податків та зборів є платники податків.

А тому, відповідальність за надання достовірної інформації щодо звітності усіма контрагентами покладена на ПП «Бізнесіндустрія», а не на позивача.

Податковим законодавством не передбачена норма, яка б зобовязувала покупця товару слідкувати та контролювати подачу звітності податковим органам з боку постачальника товару.

Таким чином, судом встановлено, що неподання податкової звітності, при фактичному здійсненні господарської операції, не впливає на податковий кредит покупця.

Між тим, в акті перевірки відповідачем зазначено, що для перевірки не надано товарно-транспортні накладні по перевезенню товару, у зв'язку з чим перевіряючими зроблено висновок, що у позивача відсутні документи, що засвідчують транспортування товару.

Проте з таким висновком податкових органі погодитись не можливо, виходячи з наступного.

Як визначено в статі 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року (надалі Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1,2 статті 9 Закону України №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказані норми, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що транспортування товару та вантажні роботи проводились за рахунок покупця - позивача.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 9.03.2010 року між позивачем та TOB «Мірс»укладено генеральний договір №766 про надання логістичних послуг, відповідно до п. 1.1 якого виконавець бере на себе зобов'язання за винагороду, зазначену у Договорі за рахунок клієнта виконати або організувати виконання, серед іншого: транспортно-експедиторських послуг. На виконання умов зазначеного Договору позивачем надано акт від 30.04.2011р. про виконання послуг по перевезенню вантажу за період з 01.04.2011р. по 30.04.2011р. (Т.1 а.с.119).

Таким чином, позивачем надано документи, які підтверджують рух товару від Постачальника до Покупця, а тому не надання товарно-транспортних накладних не свідчить про відсутність зазначених господарських операцій взагалі.

Посилання відповідача на нікчемність правочину не ґрунтуються на цивільному законодавстві, оскільки нікчемність правочинів, з наведених підстав, можливо визнати тільки в судовому порядку.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованго висновку про те, що порушень з боку ТОВ «Диском»у завищенні податкового кредиту за квітень 2011р. на суму 296 886,79грн. не встановлено, а тому дії податкових органів з цього питання є неправомірними, а податкове повідомлення-рішення від 16 вересня 2011р. за № підлягає скасуванню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, судова колегія вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.ст.159,163КАС України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.200,207,254КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної Податкової інспекції в Приморському районі м.Одеси - відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011р.- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_1