Справа № 818/311/16
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 р. Справа №818/311/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М., суддів: Соп"яненка О.В., Павлічека В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2016 року позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом, який вони та їх представник підтримали в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_5 був мобілізований Сумським обласним військовим комісаріатом до лав Збройних Сил України 24 березня 2014 року, де проходив службу як молодший сержант у в/ч НОМЕР_1 у складі 8 батареї 3-го дивізіону, 27 Сумського реактивного полку з місцем постійної дислокації у м. Суми та приймав участь у бойових діях. 10 жовтня 2014 року під час виконання службових обов`язків ОСОБА_5 загинув від дій свого командира старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який пострілом з табельної зброї ПМ в живіт, заподіяв молодшому сержанту тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого під час транспортування до медичного закладу в м. Артемівськ. З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,. та чоловіком ОСОБА_3 , позивачі звернулися до Міністерства оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час проходження служби.

26 лютого 2016 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийняте рішення №12, яким відмовлено в призначенні виплати членам сім`ї загиблого з тих підстав, що останній на час смерті знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а відповідно до положень ст..16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова Кабінету Міністрів України №795 від 25.12.2013 року, якою затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дії у стані алкогольного сп`яніння.

Позивачі просять визнати це рішення протиправним та зобов`язати відповідача вчинити дії, пов`язані з призначенням і виплатою допомоги, зазначаючи, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок винних дій іншої особи та не пов`язана з перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння.

Представник відповідача проти позову заперечив, пояснивши, що під час конфлікту між військовослужбовцями застосування вогнепальної зброї старшим лейтенантом ОСОБА_6 було спровоковано поведінкою загиблого ОСОБА_5 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, порушував військову дисципліну в строю, не реагував на зауваження та накази командира. Тому, враховуючи підпункт «б» ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» комісією було прийняте рішення про відмову у призначенні виплати членам сім`ї загиблого.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задовленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був мобілізований Сумським обласним військовим комісаріатом до лав Збройних Сил України 24 березня 2014 року, де проходив службу як молодший сержант у в/ч НОМЕР_1 у складі 8 батареї 3-го дивізіону, 27 Сумського реактивного полку з місцем постійної дислокації у м. Суми та приймав участь у бойових діях. 10 жовтня 2014 року під час виконання службових обов`язків ОСОБА_5 загинув від дій свого командира старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який пострілом з табельної зброї ПМ в живіт, заподіяв молодшому сержанту тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого під час транспортування до медичного закладу в м. Артемівськ. Зазначене підтверджується довідкою про проходження військової служби ( а.с.3) та вбчається із вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року, залишеним в силі апеляційним судом Донецької області ( а.с.19-26, 77-80), яким ОСОБА_6 , засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.414 КК України.

Батьки загиблого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 в воїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , сина загиблого, звернулися до Міністерства оборони України з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю члена їх сім`ї військовослужбовця.

26 лютого 2016 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийняте рішення №12, яким відмовлено в призначенні виплати членам сім`ї загиблого з посиланням на ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дії у стані алкогольного сп`яніння.

На думку суду зазначене рішення не відповідає вимогам законодавства, що передбачає соціальний захист членів сімей військовослужбовців та є протиправним, з огляду на таке.

Підпунктами 1 та 2 пункту 2 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується, у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Як Законом, так і Порядком визначені підстави, за яких призначення і виплата одноразової допомоги не здійснюється. Зокрема, відповідно до положень ст.16-4 Закону та п.19 Порядку передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Зі змісту вироку вбачається, що до загибелі молодшого сержанта ОСОБА_5 призвело порушення правил поводження зі зброєю старшим лейтенантом ОСОБА_6 , а не дії загиблого. Відповідно перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння не знаходилося в причинному зв`язку з наслідками від дій засудженого. За таких обставин посилання відповідача при прийнятті рішення на положення ст.16-4 Закону та п.19 Порядку є необґрунтованим та протиправним.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

В ході розгляду справи позивачі довели суду ті обставини, на які вони посилалися в обґрунтування заявлених вимог, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Вирішуючи питання про спосіб відновлення порушеного права позивачів, суд виходить з того, що захист прав в адміністративному судочинстві має бути ефективним, тобто задовольняючи позов, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вжити всіх заходів для поновлення порушеного права, вчинити дії, пов`язані з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги батькам та членам сім`ї загиблого.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправоним рішення Міністерства оборони України від 26 лютого 2015 року №12 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги членам сім"ї та батькам загиблого військовослужбовця Збройних Сил України молодшого сержанта ОСОБА_5 "ячеславовича.

Зобов"язати Міністерство оборони України вчинити дії, пов"язані з виплатою одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця Збройних Сил України молодшого сержанта ОСОБА_5 : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в порядку та розмірі, встановленому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) Л.М. Опімах

Судді ( підпис) О.В.Соп"яненко

( підпис) В.О.Павлічек

Повний текст постанови складений 08 квітня 2016 року.

З оригіналом згідно

Суддя Л.М.Опімах