Справа № 817/3439/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 817/3439/15

06 квітня 2016 року 17год. 39хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Собко О.Ю. , представник Калашнікова О.А.,

відповідача: представник Левченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1 (військовий госпіталь)
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними дій та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 (військовий госпіталь) звернулася до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області (далі ДПІ у м.Рівному) про визнання протиправними дій посадових осіб щодо винесення рішення від 27.11.2015 року № та скасування рішення від 27.11.2015 року №.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в червні 2015 року ними своєчасно та в повному розмірі було сплачено єдиний соціальний внесок, однак ці суми були помилково перераховані на один з рахунків 3719, а саме: розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , що відкритий для сплати коштів єдиного внеску з осіб, які отримують грошове забезпечення. Пояснив, що позивач у вересні 2015 року звернувся до податкового органу з проханням помилково сплачені кошти на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 перевести (зарахувати) на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 (відкритий для сплати коштів єдиного внеску із заробітної плати). У зв`язку з цим вважає, що позивачем не було порушено норми щодо несплати або несвоєчасної сплати єдиного внеску, а тому рішення про застосування штрафних санкцій до позивача є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.28-29). В їх обґрунтування зазначив, що в період липень-серпень 2015 року позивач несвоєчасно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення про застосування до нього штрафу у розмірі 48985,80 грн. та нарахування пені у розмірі 2211,70 грн. Вважає вказане рішення правомірним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. З таких підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 26.06.2015 року Військовою частиною (військовий госпіталь) сплачено єдиний внесок 8,41% на заробітну плату інвалідів за червень 2015 року в сумі 1984,99 грн., єдиний внесок 8,41% на лікарняні інвалідів за червень 2015 року в сумі 298,28 грн., єдиний внесок 33,2% на лікарняні за червень 2015 року в сумі 577,20 грн., єдиний внесок 36,3% на заробітну плату за червень 2015 року в сумі 242800,87 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №720, №721, №722 та №723 відповідно (а.с.6-9).

У вересні 2015 року, позивач, виявивши, що вказані кошти були сплачені на інший розрахунковий рахунок, звернувся до начальника ДПІ у м.Рівному з листами №1377 від 17.09.2015 року та №1381 від 18.09.2015 року, у яких просив помилково сплачені кошти на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 перевести (зарахувати) на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 (а.с.10,11).

27.11.2015 року податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № (а.с.12), згідно з яким до Військової частини НОМЕР_1 застосовано штраф у розмірі 48985,80 грн. за період з 21.07.2015 року по 28.08.2015 року та нараховано пеню у розмірі 2211,70 грн.

Не погодившись з правомірністю прийнятого податковим органом рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню № від 27.11.2015 року, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 (далі Закон №2464).

Пунктом 2 ст.1 зазначеного Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску, зокрема є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9 - 14 цієї частини; 9) військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового і начальницького складу.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464 для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, а для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

При цьому, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок ( п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464).

За приписами ч.5 і ч.7 ст.9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.1 ч.10 ст. 9 Закону № 2464 у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з ч.11 ст.9 Закону №2464 за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що передбачена Законом №2464 відповідальність страхувальника за несвоєчасну сплату єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів настає у випадку несвоєчасного списання суми платежу з рахунку такого страхувальника. При цьому, страхувальник не несе відповідальність за несвоєчасне зарахування суми платежу на рахунок органу доходів і зборів.

В свою чергу, п.41.1. ст.41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

З урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету» та наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року №11 «Про бюджетну класифікацію та її запровадження» в органах Державної казначейської служби України відкриті рахунки в розрізі адміністративно-територіальних одиниць та кодів класифікації доходів бюджету, на які платники податків повинні перераховувати відповідні кошти.

В органах Державної казначейської служби України для зарахування сплачених сум єдиного внеску на ім`я територіальних органів Міндоходів було відкрито відповідні не бюджетні рахунки 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій. Так само, зазначені розрахункові рахунки продовжували існувати і після 01.10.2013 року.

В силу вимог пп.1 п.4.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №455 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція) сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум ЄВ на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Одночасно, пунктами 1 і 2 частини 10 статті 9 Закону №2464 встановлено, що у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів, а у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Таким чином, днем сплати єдиного внеску у разі сплати готівкою вважається день прийняття до виконання банком на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі, підтвердженого відміткою банку про отримання зазначених коштів. Така відмітка у вигляді штампа "Оплачено", відповідає даті сплати єдиного внеску незалежно від часу її зарахування на рахунок органів доходів і зборів.

Суд також звертає увагу, що згідно з ч.4 ст.45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

В свою чергу, єдиний внесок належить до доходів загального фонду Державного бюджету України, тобто має єдиного одержувача - Державний бюджет України та незалежно від рахунку є перерахованим після проведення відповідного платежу Держказначейством.

Судом встановлено, що 26.06.2015 року позивачем сплачено єдиний внесок за червень 2015 року, а саме: на заробітну плату інвалідів в сумі 1984,99 грн., на лікарняні інвалідів в сумі 298,28 грн., на лікарняні в сумі 577,20 грн., на заробітну плату в сумі 242800,87 грн., про що свідчить відмітка ГК ДКС у Рівненській області на платіжних дорученнях.

Однак, у зв`язку з допущеною позивачем помилкою вказані коши надійшли на рахунок №1716 (а не рахунок №1716), відкритий для зарахування єдиного внеску на суми грошового забезпечення військовослужбовців, та відображені податковим органом в обліковій картці позивача як переплата (а.с.84-87).

Встановлені в ході судового розгляду обставини дають суду підстави вважати, що оскільки, позивач виконав вимоги Закону №2464 щодо строків сплати єдиного внеску та своєчасно подав до установи банку платіжні доручення за червень 2015 року, то не повинен нести відповідальність за помилкове зазначення іншого рахунку державного бюджету, який також відкритий для зарахування єдиного внеску.

Поміж тим, по обліковій картці позивача «Єдиний внесок на суму заробітної плати, винагороди за договором цивільно-правового характеру, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю» дані кошти не були відображені (а.с.30-42).

Внаслідок таких дій, переплати по цьому рахунку, яка існувала у позивача в сумі 278594,30 грн. (станом на 14.07.2015 року) виявилося недостатньо для сплати нарахованого на підставі звітності позивача єдиного внеску за липень 2015 року у сумі 404729,97 грн., а така різниця в сумі 126135,67 грн. (404729,97 грн. 278594,30 грн.) була відображена як недоїмка (а.с.30). В свою чергу, сплачені в липні 2015 року суми коштів на сплату єдиного внеску за липень 2015 року частково йшли на погашення цієї заборгованості, що спричинило відображення недостовірних показників в обліковій картці позивача.

При цьому, як свідчать дані облікової картки позивача, 30.07.2015 року було здійснено зарахування коштів на сплату єдиного внеску за липень 2015 року та 13.08.2015 року за серпень 2015 року (а.с.30-42), що спростовує твердження відповідача про несвоєчасну сплату єдиного внеску позивачем.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що доводи відповідача про несвоєчасність сплати Військовою частиною (військовий госпіталь) НОМЕР_1 єдиного внеску за період липень-серпень 2015 року, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами справи. Жодних належних та допустимих доказів зворотного відповідач суду не надав.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення від 27.11.2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не відповідає вказаним критеріям правомірності, прийняте недобросовісно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, а тому підлягає скасуванню.

Поряд з цим, позовна вимога про визнання протиправними дій посадових осіб щодо винесення рішення від 27.11.2015 року №, на думку суду, необґрунтована та не підтверджена належними доказами, а тому правових підстав для її задоволення у суду немає.

Суд звертає увагу, що в силу вимог п.7.1 Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Так, згідно з підпунктом 2 пункту 7.1.2 Інструкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Відповідно до п.7.4 Інструкції на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами перевірок, або повідомленням-розрахунком; рішення суду; документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від`ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; свідоцтво про смерть фізичної особи.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскільки посадова особа відповідача під час розрахунку санкцій та пені позивачу керувалася лише даними картки особового рахунку платника Військової частини (військовий госпіталь) НОМЕР_1 «Єдиний внесок на суму заробітної плати, винагороди за договором цивільно-правового характеру, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю», в якому не відображена інформація по сплаті єдиного внеску за червень 2015 року, то, прийнявши оскаржуване рішення № від 27.11.2015 року, вона діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, відповідачем не доведено перед судом правомірність рішення № від 27.11.2015 року, а позовні вимоги Військової частини (військовий госпіталь) НОМЕР_1 в цій частині обґрунтовані, такі, що підтверджують матеріалами справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 27.11.2015 за №.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Військової частини НОМЕР_1 (військовий госпіталь) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 689, 00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.