Справа № 161/16380/15-а,2-а/161/537/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/11817/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання дій незаконними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 21 жовтня 2015 року звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання протиправними дій, зобов'язання провести перерахунок пенсії в розмірі 90% відсотків від заробітної плати з 1 липня 2012 року, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», прокуратури Волинської області № 18/23 від 07 липня 2012 року, виплатити різницю недоплаченої пенсії, починаючи з 01 липня 2012 року або ж іншої дати за 12 місяців з часу звернення до управління Пенсійного фонду, продовжити термін стягнення заборгованості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання незаконними дії в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за період з 01.07.2012 року по 08.04.2015 року залишено без розгляду.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу а позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначив, що звернутися з позовом у липні 2012 року він не міг, оскільки про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми с. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було викладено у постанові Верховного Суду України лише 17.12.2013 року, а про неї йому стало відомо в другій половині 2015 року.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.10.2015 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку з заявою про проведення перерахунку пенсії в розмірі 90% від одержуваної заробітної плати (згідно довідки прокуратури Волинської області № 18/359 від 28 листопада 2012 року) та виплату різниці недоплаченої пенсії, починаючи з 01 липня 2012 року.

Листом № 504/Г-01 від 16.10.2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку відмовило у задоволенні даної заяви.

ОСОБА_1 оскаржив відмову до суду 21.10.2015 року.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за період з 01.07.2012 року по 08.04.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виплата пенсії здійснюється періодичними платежами щомісячно, то позивач був обізнаний про її розмір з липня 2012 року, відтак мав можливість у встановлений законом строк оскаржити дії відповідача щодо неправильного нарахування пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється періодичними платежами щомісячно, то позивач був обізнаний про її розмір з липня 2012 року.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необізнаність у правових питаннях не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Наведені апелянтом обставини, що зумовили пропуск строку на звернення до суду, не є об'єктивно непереборними, не пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та повністю залежать від волевиявлення позивача.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б об'єктивно перешкоджали поданню позову та свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, колегія судів при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 161/16380/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 12 квітня 2016 року.