Справа № 826/491/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року 16:26 № 826/491/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Планета обладнання»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Планета обладнання» (надалі - позивач або ТОВ «Планета обладнання») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві), у якій просить суд скасувати податкову вимогу № 14721-23 від 04.11.2015 та рішення про опис майна у податкову заставу № 527/26-50-23-01-09 від 17.11.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Планета обладнання» своєчасно та в повному обсязі було здійснено сплату сум задекларованого у податковій декларації з податку на прибуток підприємства авансового внеску з цього податку за вересень і жовтень 2015 року шляхом подання до обслуговуючого банку (ПАТ «Банк «Національні інвестиції») платіжних доручень № 59 від 10.09.2015 та № 600 від 10.09.2015 щодо сплати авансового внеску з податку на прибуток за вказані місяці 2015 року. Однак, з незалежних від позивача причин банк, прийнявши вказані платіжні документи товариства до виконання не здійснив перерахування коштів до державного бюджету, що призвело до утворення в обліковій картці платника податків (позивача) суми податкового боргу. Таким чином, з урахуванням тої обставини, що ТОВ «Планета обладнання» виконало свій обов'язок по сплаті податку належним чином та відповідно до норм п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, у відповідача не було правових підстав для прийняття виставлення податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна позивача у податкову заставу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та подав до канцелярії суду заперечення проти позову від22.03.2016 № 920/9/26-50-10. В тексті своїх заперечень ДПІ зазначає, що податковий борг ТОВ «Планета обладнання» виник 30.09.2015 у зв'язку із несплатою у встановлений законодавством термін самостійно визначеного податкового зобов'язання по податку на прибуток, що виникло на підставі податкової декларації з податку на прибуток реєстр. № від 26.02.2015, всього у сумі 17 962 грн. Як наслідок в порядку ст. 59 Податкового кодексу України платнику податків (позивачу) була автоматично сформована податкова вимога № 14721-23 від 04.11.2015 на зазначену суму податкового боргу, та 17.11.2015 винесено рішення про опис майна у податкову заставу № 527/26-50-23-01-09.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, призначене на 23.03.2016, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 28.12.2015 ТОВ «Планета обладнання» отримало податкову вимогу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.11.2015 № 14721-23 (далі - податкова вимога, а.с. 23), згідно якої станом на 03.11.2015 за платником (позивачем) обраховується податковий борг по сплаті авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств (код платежу « 11024000») на суму 17 962 грн. (в тому числі за основним платежем 17 962 грн.).

Також цього ж дня позивач отримав рішення ДПІ від 17.11.2015 № 527/26-50-23-01-09 про опис майна (а.с. 24), що перебуває у власності платника податків - ТОВ «Планета обладнання», у податкову заставу в порядку ст. 89 Податкового кодексу України.

За даними відповідача підставою для виставлення 04.11.2015 року зазначеної податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу стало нарахування в інтегрованій картці платника ТОВ «Планета обладнання» авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств до сплати 30.10.2015 грошового зобов'язання з цього платежу в розмірі 17 962 грн., та непогашення такої суми коштів станом на 03.11.2015.

Вважаючи зазначені податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, і відповідно такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)(пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «грошове зобов'язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Нормами п. 49.18 ст. 49 ПК України визначені базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій.

Одночасно, п. 152.1 ст. 152 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податок на прибуток нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу.

Згідно п. 152.9 ст. 152 ПК України, для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу.

Так, нормами абз. 4 п. 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань (абз. 11 п. 57.1 ст. 57 ПК України).

При цьому, дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно (абз. 12 п. 57.1 ст. 57 ПК України).

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, за приписами вищенаведених норм абз. 4 - 11 п. 57.1 ст. 57 ПК України нарахування та сплата податку на прибуток платників (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) відбувається за особливими правилами нарахування та сплати податку на прибуток. Зокрема, звітним податковим періодом, встановленим для нарахування податку на прибуток, відповідно до абз. 3 п. 57.1 ст. 57 Кодексу, є річний податковий період, а звітним податковим періодом, встановленим для сплати податку на прибуток, є місячний податковий період.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи (п. 38.3 ст. 38 ПК України).

В силу пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Згідно абз. 1 і 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

В силу приписів норм п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. А відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «податковий борг» - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В силу норми 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач визначив у поданій податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (а.с. 53 - 55, 77 - 80) розмір авансового внеску, що підлягав сплаті у березні-грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року (а саме - 17 962 грн.), а тому зазначені суми податкових зобов'язань є узгодженими сумами грошового зобов'язання.

10.09.2015, тобто у строки встановлені ст. 57 ПК України, позивачем до ПАТ «Банк «Національні інвестиції» були подані платіжні доручення від 10.09.2015 за № 599 і № 600 (а.с. 25, 25А) на перерахування коштів в оплату авансових внесків з податку на прибуток за вересень і жовтень 2015 року, всього на загальну суму 35 924 грн. (тобто, по 17 962 грн. кожне). Дані платіжні документи позивача були прийнятті банком до виконання 10.09.2015 про що свідчать відмітки банку на таких платіжних дорученнях товариства.

Зауваження щодо правильності заповнення позивачем реквізитів в таких платіжних документів відповідача до суду подані не були.

У відповідності до п. 20.1 ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Пунктом 21.1 ст. 21 цього Закону передбачено, що ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - члена платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем спеціального платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання.

Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем у строк до 10.09.2015 ініційовано перекази коштів на загальну суму 35 924 грн. в оплату авансових внесків з податку на прибуток за вересень і жовтень 2015 року шляхом подання платіжних доручень до банку.

Однак за даними витягу з картки особового рахунку платника податку на прибуток приватних підприємств - ТОВ «Планета обладнання» за 2015 рік (а.с. 45 - 49) відомості про проведення операцій по зарахуванню суми коштів у розмірі 35 924 грн. в рахунок погашення нарахованих товариством сум авансового внеску з податку за жовтень 2015 року не зафіксовано.

Згідно даних довідки ПАТ «Банк Національні Інвестиції» від 04.04.2016 № 2036/14 (а.с. 82) та виписки цього банку по особовому рахунку товариства за 10.09.2015 (а.с. 69) залишок грошових коштів на поточному рахунку ТОВ «Планета обладнання» № 09.980 станом на 10.09.2015 складав 36 806,52 грн. (після проведення операції з виплати дивідендів у сумі 176 715 грн.).

За даними виписки банку по особовому рахунку товариства № 09.980 за період з 01.03.2016 по 28.03.2016 (а.с. 68), сума коштів у розмірі 36 473 грн., що обліковувалася на такому рахунку була списана 23.03.2016 на доходи вимоги кредитора, що не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

При цьому, за умовами п. 1.2 розд. 1 договору банківського рахунку № 6609, укладеного між АТ «Банк Національні Інвестиції» і ТОВ «Планета обладнання» 08.10.2009 (а.с. 62 - 67), Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Зокрема, згідно пп. 2.1.4 - 2.1.5 п. 2.1 розд. 2 цього Договору Банк взяв на себе зобов'язання надавати клієнту послуги, пов'язані із переказом коштів з рахунку клієнта, у тому числі з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного дня. Виконання доручень клієнта, що містяться в розрахунковому документі має здійснюватися Банком у наступні строки: у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу; не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу. Прийняття та виконання розрахункових документів здійснюється Банком виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено іншими договорами між Банком і клієнтом (пп. 2.1.6 п. 2.1 розд. 2 зазначеного Договору).

Між тим, судом встановлено, що здійснення будь-яких платежів з поточного рахунку ТОВ «Планета обладнання» у ПАТ «Банк Національні Інвестиції» було припинено 17.09.2015 у зв'язку з тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 613 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 № 172 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким з 18.09.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку. Дані відомості розміщенні на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua).

Надалі Постановою Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 853 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Національні Інвестиції».

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас в силу норм п. 4 - 5 ч. 6 ст. 36 цього Закону обмеження не поширюється на: виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо; виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Таким чином, як вбачається з наявних матеріалів справи операція з повернення коштів в сумі 35 924 грн., переказ яких попередньо був ініційований клієнтом (позивачем) згідно платіжних доручень від 10.09.2015 № 599 і № 600 в оплату авансових внесків з податку на прибуток за вересень і жовтень 2015 року, сталося не за ініціативою та без відома підприємства.

Протилежного відповідачем під час розгляд у цієї справи доведено не було.

В свою чергу, описаний вище випадок щодо непроведення ПАТ «Банк Національні Інвестиції» 10.09.2015 перерахувань за дорученнями свого клієнта (позивача) коштів на загальну суму 35 924 грн. в оплату авансових внесків з податку на прибуток за вересень і жовтень 2015 року до бюджету, зумовив зарахування контролюючим органом в автоматичному режимі суми коштів у розмірі 17 962 грн., що була сплачена ТОВ «Планета обладнання» в рахунок оплати задекларованого авансового внеску за листопад 2015 року згідно платіжного доручення № 196 від 30.11.2015, - в рахунок оплати цього внеску за вересень місяць 2015 року.

Станом на 30.12.2015 в інтегрованій картці платника податку (позивача) обліковувалася недоїмка в сумі 35 924 грн.

Між тим, у відповідності до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів..

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (п. 8.3 ст. 8 Закону № 2346-ІІ).

Положенням п. 22.4 ст. 22 цього Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону № 2346-ІІІ, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Проведення самого переказу грошей в силу положень п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 зазначеного Закону).

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону № 2346-ІІІ, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Крім того, в силу приписів норм 129.6 ст. 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З системного аналізу викладених норм видно, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 № К/800/30114/15, від 15.12.2015 № К/800/29792/15, від 07.10.2015 К/800/44994/13, від 11.06.2015 № К/800/11834/15, від 26.02.2014 № К/800/13275/13.

З урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку про те, що банком суми сплаченого позивачем 10.09.2015 авансового внеску з податку на прибуток в розмірах по 17 962 грн. (всього на суму 35 924 грн.) на відповідний казначейський рахунок фактично перераховані не були, що призвело в подальшому до обрахування за позивачем в особовій картці суми недоїмки у відповідному розмірі.

Суд прийшов до висновку, що подання до установи банку платіжних доручень від 10.09.2015 № 599 і № 600 на перерахування сум коштів в рахунок оплати авансових внесків з податку на прибуток за вересень і жовтень 2015 року було здійснено позивачем у встановлені ПК України строки, та обов'язок позивача щодо сплати авансового внеску з податку на прибуток за жовтень 2015 року припинився до 10.09.2015 відповідно.

Таким чином, позивач виконав свій податковий обов'язок по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання, однак кошти не надійшли не з його вини, а тому податкова вимога від 04.11.2015 є протиправною. При цьому, з урахуванням того, що представником відповідача в судовому засіданні у даній справі не було підтверджено відомості про погашення такої податкової вимоги та відкликання її в порядку п. 60.1 і п. 60.2 ст. 60 ПК України, то вона підлягає скасуванню як протиправно сформована.

Відповідно до п. 88.1 і 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно до пп. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 цього Кодексу право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Отже, виходячи зі змісту вказаних вище норм ПК України право податкової застави виникає виключено з дня виникнення податкового боргу.

Положеннями п. 2.1 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 572 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1841/24373) встановлено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу. Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг.

Таким чином, з урахуванням того, що станом на день винесення рішення про опис майна у податкову заставу, податковий борг позивача був сформований всупереч норм ПК України, зазначене рішення від 17.11.2015 № 527/26-50-23-001-09, в свою чергу, було прийнято з порушенням пп. 89.1.1 п. 89.1 ст.89 ПК України, п. 2.1. Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, а тому також є протиправним і відповідно підлягає скасуванню.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, яка кореспондується з наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятої ним спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Планета обладнання» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 04.11.2015 № 14721-23.

3. Визнати протиправною та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу від 17.11.2015 № 527/26-50-23-01-09.

4. Стягнути судові витрати у розмірі 2 756 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Планета обладнання» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський