Справа № 826/6464/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року К/800/47050/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ректора Міжнародного Соломонова університету Розенфельда Олександра Ілліча на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року по справі № 826/6464/14

за позовом Всеукраїнської громадської організації

«Комітет конституційно-правового контролю України»

до Ректора Міжнародного Соломонова університету

Розенфельда Олександра Ілліча

про визнання протиправними дій щодо відмови у задоволенні запиту на

інформацію,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернувся до суду з позовом до Ректора Міжнародного Соломонова університету Розенфельда Олександра Ілліча про визнання протиправними дій щодо відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії ректора, голови приймальної комісії Міжнародного Соломонова університету Розенфельда Олександра Ілліча, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 25 листопада 2013 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» направила розпоряднику інформації, Ректору (голові приймальної комісії) Міжнародного Соломонова університету Розенфельду Олександру Іллічу, запит на інформацію № 882/4-13 з проханням надати публічну інформацію про вищий навчальний заклад (ВНЗ), яка становить суспільний інтерес, у вигляді належним чином засвідчених копій документів, а саме: Статуту ВНЗ; Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; Довідки про включення ВНЗ до Державного реєстру ВНЗ України з додатками; Ліцензії ВНЗ та додатків до неї; Витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців; Правил прийому до ВНЗ у 2014 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ; Наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ; Плану роботи та графіку засідань приймальної комісії ВНЗ.

Листом № 422 від 11 грудня 2013 року відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації.

Вказаним листом позивача повідомлено, що у разі надання документу, виданого Міністерством освіти і науки України, що підтверджує надання права ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» вести спостереження за роботою приймальних комісій, Міжнародний Соломонів Університет зобов'язується створити належні умови для присутності громадських спостерігачів на засіданнях приймальної комісії у 2014 році, надавши їм відповідні перепустки та можливість ознайомитись з документами, що надаються членам приймальної комісії.

У той же час, Умовами прийому до вищих навчальних закладів України в 2014 році не передбачено право громадських організацій вимагати копії статутних та організаційно-розпорядних документів вищих навчальних закладів з метою спостереження за роботою приймальної комісії.

У разі обґрунтування належності статутних та організаційно-розпорядчих документів Міжнародного Соломонова Університету, зазначених у запиті, до публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» з посиланням на відповідні норми законодавства України, які надають право громадським організаціям вимагати дані документи, Міжнародний Соломонів Університет надасть відповідні копії, за умови дотримання вимог статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно частини 2 статті 21 Закону України «Про вищу освіту» власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) може делегувати свої повноваження керівникові або вищому колегіальному органу громадського самоврядування вищого навчального закладу.

При цьому частиною 1 статті 32 вказаного Закону передбачено, що безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо. Отже, відповідач, будучи ректором вищого навчального закладу, в силу положень наведених законодавчих норм, є розпорядником інформації.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 20 вказаного Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини 1 статті 22 вказаного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що підстави, відповідно до яких відповідач відмовив позивачу в задоволенні його запиту на інформацію, не передбачені частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Що стосується доводів відповідача про відсутність у позивача належних та допустимих доказів наявності в нього відповідного права на ведення спостереження за роботою приймальної комісії, а витребування громадськими організаціями належним чином засвідчених копій документів не передбачено чинним законодавством, то суд касаційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки запитувана позивачем інформація полягала у проханні надати публічну інформацію, відповідно до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», а не у наданні позивачу права вести спостереження за роботою приймальної комісії, тому посилання відповідача на недотримання позивачем Умов прийому до вищих навчальних закладів у 2014 році є безпідставними.

У запиті на інформацію № 882/4-13 від 25 листопада 2013 року, на який і було надано відповідь листом № 422 від 11 грудня 2013 року, позивачем вказано конкретний перелік документів, які він просить надати за запитом на інформацію.

Згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Враховуючи те, що позивач в надісланому запиті зазначив, що зобов'язується виконати всі зобов'язання, покладені на запитувача інформації, Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем в порушення вимог частини 3 статті 21 вказаного Закону не визначено розміру фактичних витрат на копіювання та друк документів, що запитувалися позивачем та не надано розрахунок із зазначенням реквізитів для сплати таких витрат, а відтак у позивача не виникло обов'язку відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк запитуваної інформації.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Таким чином, у відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а запитувана позивачем інформація не може вважатися інформацією з обмеженим доступом, з урахуванням відсутності вимог для обмеження доступу до такої інформації, передбачених наведеними законодавчими нормами.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію позивача № 882/4-13 від 25 листопада 2013 року, діяв з порушенням наведених норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Ректора Міжнародного Соломонова університету Розенфельда Олександра Ілліча залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.