Справа № 813/6273/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 876/452/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участю представників позивача Моти Р.М.,

відповідача Бойко Л.М.,

та прокурора Гальчинського С.О.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі за її позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - військова прокуратура Львівського гарнізону, про скасування вимог про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі В/ч) звернулася до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області (далі - ДФІ) у якому, з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, просила скасувати пункт 2 вимог від 08.06.2015 №08-15м/3494 про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії (далі Вимога) в частині, що стосується стягнення з посадових осіб В/ч завдану установі матеріальну шкоду у розмірі 792445,71грн, стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нед Україна» (далі - ТОВ) в сумі 29354грн та стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ібіс» (далі ТОВ-2) в сумі 19997,76грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що виявлені ДФІ під час проведення ревізії порушення є безпідставними, оскільки В/ч не було порушено жодних правових норм, які б могли спричинити визначені відповідачем збитки. Вважає, що висновки ДФІ про те, що дії посадових осіб в/ч призвели до значних збитків, зроблені лише на основі своїх довільних трактувань вимог законодавства, які є необґрунтованими та не можуть свідчити про дійсне порушення з боку позивача.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі №813/6273/15 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила В/ч, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що висновки ДФІ не відповідають фактичним обставинам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача не порушені до пред`явлення контролюючим органом позову про стягнення виявлених збитків.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ДФІ на підставі плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2015 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності В/ч за період з 01.09.2013 по 31.01.2015, про що складено відповідний акт ревізії від 06.05.2015 №08-21/5 (далі Акт).

У вказаному Акті було встановлено зокрема порушення В/ч вимог законодавства, що призвели до збитків, а саме зайвого використання бюджетних коштів на оплату праці працівників та грошового забезпечення військовослужбовців, добових, зайве нарахування та сплата єдиного соціального внеску, проведено оплату фактично не наданих послуг, недоотримано плати за харчування і т.п.

08.06.2015 ДФІ було надіслано позивачу Вимогу (а.с.9-13), в якій на підставі Акта та зафіксованих у ньому порушеннях вимагалось від В/ч, зокрема:

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» завдану установі матеріальну шкоду у розмірі 120940,50грн та 792445,71грн;

- стягнути з ТОВ збитки в сумі 29354грн, завдані внаслідок недоотримання контрагентом умов укладеного договору та документального не підтвердження надання послуг з встановлення, підключення та налаштування прального обладнання;

- стягнути з ТОВ-2 збитки в сумі 19997,76грн, завдані внаслідок завищення вартості реалізованого товару.

Не погодившись із зазначеними вище вимогами ДФІ, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №2939-ХІІ орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

У відповідності до «Положення про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (пп.4 п.4 Положення).

Відповідно до п.6 цього ж Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто , у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, ДФІ було встановлено нанесення збитків В/ч, а тому пред`явило вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх відшкодування (повернення) (а.с.12-13).

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, слід зазначити, що збитки, які зазначені ДФІ, підлягають доведенню у судовому порядку в справі за позовом органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача оскаржуваною ним Вимогою.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 15 квітня 2014 року в справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року в справі №21-89а14 та від 18 вересня 2014 року в справі №21-332а14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст.237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування Вимоги у відповідній частині, не підлягають задоволенню, у зв`язку із тим, що у вказаній частині Вимоги не порушено прав, свобод та інтересів позивача до пред`явлення ДФІ позову про стягнення (відшкодування, повернення) зазначених сум в судовому порядку, а тому такі вимоги є безпідставними.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 11 квітня 2016 року.