Справа № 636/1368/15-а
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №636/1368/15-а
Провадження №2-а/636/5/16
У Х В А Л А

13 квітня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючої судді Дьоміної О.П.

при секретарі Коваленко О.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників сторін ОСОБА_2,

ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання рішень та розпоряджень протиправними та їх скасування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним адміністративним позовом до Чугуївської міської ради Харківської області, в якому просив визнати рішення Чугуївської міської ради від 27.02.2015 року №3118-VI «Про надання права викупу обєкта комунальної власності територіальної громади м. Чугуєва нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку за адресою: м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 30 фізичній особі підприємцю ОСОБА_5А.» протиправним та скасувати його.

Під час розгляду справи в суді, 13.07.2015 року позов було уточнено, в ньому ОСОБА_1 просив суд: 1) скасувати рішення Чугуївської міської ОСОБА_2 народних депутатів від 17.08.1994 року про реєстрацію права власності на будинок як протиправне; 2) визнати рішення Чугуївської міської ради від 25.04.2014 року №2608-VI «Про доповнення до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Чугуєва, які підлягають приватизації шляхом продажу за конкурсом у 2014 році» протиправним, таким, що не відповідає чинному законодавству; 3) скасувати рішення Чугуївської міської ради від 25.04.2014 року №2608-VI «Про доповнення до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Чугуєва, які підлягають приватизації шляхом продажу за конкурсом у 2014 році»; 4) визнати розпорядження міського голови від 20.11.2014 року за №365 «Про затвердження протоколу тимчасової комісії про проведення першого етапу конкурсу з продажу обєкта комунальної власності нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку за адресою: Харківська область м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, буд. 30 від 18.11.2014 року №2 протиправним; 5) скасувати розпорядження міського голови від 20.11.2014 року за №365 «Про затвердження протоколу тимчасової комісії про проведення першого етапу конкурсу з продажу обєкта комунальної власності нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку за адресою: Харківська область м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, буд. 30 від 18.11.2014 року №2; 6) визнати рішення Чугуївської міської ради від 16.12.2014 року за №419 «Про затвердження протоколу засідання тимчасової конкурсної комісії по проведенню другого етапу конкурсу з продажу обєкта комунальної власності нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку за адресою: Харківська область м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, буд. 30 від 26.11.2014 року №3 протиправним; 7) скасувати рішення Чугуївської міської ради від 16.12.2014 року за №419 «Про затвердження протоколу засідання тимчасової конкурсної комісії по проведенню другого етапу конкурсу з продажу обєкта комунальної власності нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку за адресою: Харківська область м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, буд. 30 від 26.11.2014 року №3; 8) визнати рішення Чугуївської міської ради про визнання рішення від 27.02.2015 року №3118-VI протиправним, таким, що не відповідає чинному законодавству; 9) скасувати рішення Чугуївської міської ради про визнання рішення від 27.02.2015 року №3118-VI.

Таким чином, зі змісту вищенаведених вимог слідує, що спір між учасниками процесу виник з приводу надання права викупу обєкта комунальної власності територіальної громади, а саме нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку, фізичній особі підприємцю.

Уточнюючи свій позов, ОСОБА_1 доповнив його вимогою про скасування рішення Чугуївської міської ОСОБА_2 народних депутатів від 17.08.1994 року «Про реєстрацію права власності на будинок», як протиправне, при цьому посилався на те, що реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 30 було здійснено реєстратором Чугуївського МБТІ на підставі рішення Чугуївської міської ОСОБА_2 народних депутатів від 17.08.1994 року. На думку позивача, реєстрація права власності на вказаний житловий будинок здійснена з порушенням закону (а.с.130).

Ухвалою суду від 13.07.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині скасування рішення Чугуївської міської ОСОБА_2 народних депутатів від 17.08.1994 року про реєстрацію права власності на будинок як протиправного був залишений без розгляду (а.с.140-141).

Під час судового засідання, 13.04.2016 року представник відповідача ОСОБА_3 заявив клопотання, в якому просив суд закрити провадження по цій справі, оскільки її не належить розглядати в порядку КАС України, посилаючись при цьому на те, що в обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_1 посилався на порушення інтересів громадян, що мешкають в будинку за №30 в м. Чугуїв по вул. К. Лібкнехта,, як співвласників майна та відсутність їх згоди на продаж підвальних приміщень. Зокрема, на порушення Чугуївською міською ОСОБА_2 при прийняття оскаржуваного рішення ст. 369 ЦК України. Посилаючись на порушення норм цивільного права, якими врегульовано порядок відчуження спільної сумісної власності, як на підставу позову, позивач опосередковано визнає Чугуївську міську ОСОБА_2 законним співвласником спірних нежитлових приміщень. В той же час, відповідач вважає їх обєктом права комунальної власності. Таким чином, на думку представника відповідача, має місце спір про право, що виник із цивільних правовідносин з приводу володіння, користування та розпорядження майном і стосується оскарження рішення міської ради у звязку із захистом права власності на приміщення. Приймаючи спірне рішення від 27.02.2015 року, за яким будо надано право викупу нежитлових підвальних приміщень у житловому будинку за адресою: м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 30 фізичній особі підприємцю, Чугуївська міська ОСОБА_2, від імені територіальної громади м. Чугуєва, здійснювала повноваження власника щодо розпорядження комунальним майном. Згідно ст. 15 ЦПК України справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав власності та житлових прав громадян розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 133 КАС України клопотання осіб, які беруть участь у справі, вирішуються судом негайно після того, як буде заслухана думка інших присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала.

Позивач та його представник проти такого клопотання категорично заперечували, представник третьої особи його підтримав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austia» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з …. Питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Звертаючись до суду з такими вимогами, позивач виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 4 ч. 1 ст. 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правовий статус міської ради визначено ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» за №280/97-ВР.

Так в статті 10 зазначеного закону встановлено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 16 цього закону - матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Виключною компетенцією відповідної ради є прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності (пункт 30 ст. 26 зазначеного закону за №280/97-ВР).

Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд бере до уваги те, що у відносинах, які склалися між учасниками процесу, відповідач як власник державного майна здійснює продаж обєктів малої приватизації, які знаходяться у комунальній власності, у порядку, встановленому законом, а також те, що відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та житлових відносин.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, передбачено ч. 2 ст. 161 КАС України.

Так, в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 07.07.2015 року за №21-847а15 зазначено, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про виключення з переліку обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного обєкта має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов, предметом якого є встановлення права викупу обєкта комунальної власності територіальної громади, нежитлових підвальних приміщень фізичній особі - підприємцю, не може бути розглянуто за правилами КАС.

Відповідно до ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі зокрема якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд, відповідно до ч. 2 цієї статті повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідив матеріали справи та вислухавши думку учасників процесу, суд вважає за необхідне закрити провадження по цій справі, оскільки її не належить розглядати в порядку КАС України та розяснити ОСОБА_1, що він має право звернутися з такими вимогами в порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» за №280/97-ВР, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, рішенням Європейського суду з прав людини від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austia», Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 07.07.2015 року за №21-847а15, ст. ст. 133, 157 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Закрити провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання рішень і розпоряджень протиправними та їх скасування, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча: