Справа № 2-а-599/2010
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Справа № 876/7043/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Джужи В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області про стягнення та перерахунок соціальних виплат, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області (надалі - УПФУ) про визнання протиправною бездіяльності УПФУ по невиплаті їй підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (надалі - Закон № 2195-IV), зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни за періоди з 09 липня 2007 року по момент розгляду справи у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, із врахуванням проведених виплат.

Свої вимоги мотивує тим, що вона відповідно до статті Закону № 2195-IV є дитиною війни. Згідно із статтею 6 цього ж Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, однак така допомога протягом 2007-2010 років виплачувалась не в повній мірі.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону № 2195-IVта частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за періоди з 09 липня 2007 року по 31 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 13 грудня 2010 року включно з урахуванням проведених виплат.

Суд виходив з того, що позивач народилась 11.01.1940 року, тому є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону № 2195-IV, тому згідно ст.6 вказаного Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію ст.6 Закону № 2195-IV, але рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 - зупинення визнано неконституційним. Аналогічно за 2008 рік, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року визнано норму в Законі України «Про Державний бюджет на 2008 рік» визнано неконституційною. Застосування ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не суперечить законодавству, за відсутності іншої встановленої мінімальної пенсії за віком. Виходячи з пріоритетності, Закони мають більшу юридичну силу ніж підзаконні,зокрема постанови Кабінету Міністрів України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що при ухваленні постанови судом неповністю з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та порушено норми матеріального та процесального права. Також законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір, та відповідно до частини 2 статті 95 Конституції Україн, яка передбачає, що виключно законом про Державний буджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Не погодившись з апеляційною скаргою, позивач направила до суду заперечнення, де зазначила, що відповідачем було порушено норми частини 2 статті 186 КАС Укрїни, пропущено установлений законом строк на апеляційне оскарження, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року - без змін.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни, що також підтверджується відміткою в її пенсійному посвідченні.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2195-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм обчислення доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обчислення мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

Отже, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов'язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати.

Пунктом 12 статті 71 Закону від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (надалі - Закон № 489-V) дію статті 6 Закону № 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону. Проте Конституійний Суд України рішенням від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону № 489-V визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Водночас згідно з вимогами частини 2 статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов, суд правомірно виходив з того, що УПФУ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог статті 6 Закону № 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Статтями 71 Закону України від 26 грудня «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та 70 Закону України від 27 квітня 2010 року «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Варто звернути увагу, що названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно їхня дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом № 2195-IV залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а не від розміру мінімальної заробітної плати. Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010 роках дітям війни підвищення до пенсії повинні були здійснюватися в розмірі, встановленому відповідно до статті 6 Закон № 2195-IV.

Пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, надається перевага тій із них, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Необхідно враховувати, що до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні справ цієї категорії щодо розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни застосуванню підлягають положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З аналізу наведених правових норм, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачки щодо нарахування державної соціальної допомоги дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в періоди з 09 липня 2007 року по 31 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 13 грудня 2010 року включно являються обгрунтованими.

Дана позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 08 липня 2014 року у справі №21-222а14, яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області залишити без задоволення, постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року по справі № 2-а-599/2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 08.04.2016 року