Справа № 826/15914/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2016 року № 826/15914/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЙТІІКС»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.01.2015 № , -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «АЙТІІКС» (надалі - позивач або ТОВ «АЙТІІКС») з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.01.2015 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків акта ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.12.2014 № 610/26-57-22-04/36702796 про проведення документальної виїзної перевірки ТОВ «АЙТІІКС» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП» за період липень 2014 року. На переконання позивача реальність господарських операцій ТОВ «АЙТІІКС» з його контрагентами-постачальниками товарів підтверджується всіма необхідними та належним чином оформленими первинними документами, що наявні у позивача та були предметом перевірки, даними бухгалтерського і податкового обліку. А тому висновки контролюючого органу про незаконність сформованих позивачем сум податкового кредиту з податку на додану вартість за звітні періоди липень і серпень 2014 року фактично ґрунтуються на суб'єктивних припущеннях, що не підкріплені належними документальними доказами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, в яких зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні 15.10.2015 за участю представника позивача суд керуючись нормами ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В грудні 2014 року працівником ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норм пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 10.12.2014 № 46 і направлення від 10.12.2014 № 32 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АЙТІІКС»» () з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «КМС» () і ТОВ «ІСТАГРУПП» () за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, за результатами якої складений акт від 23.12.2014 № 610/26-57-22-04/36702796 (надалі - акт перевірки).

З текстів поданої позовної заяви та акта перевірки вбачається, що працівник контролюючого органу був допущений до проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «АЙТІІКС», та зауваження щодо законності призначення і проведення такої перевірки у позивача в межах даного спору відсутні.

Згідно висновків цього акта перевірки працівник податкової інспекції встановив, що в порушення норм п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «АЙТІІКС» занизило податок на додану вартість на загальну суму 132 230 грн. (в тому числі за липень 2014 року на 125 759 грн., за серпень 2014 року на 6 471 грн.). Епізод даного правопорушення перевіряючий пов'язує з фактами неправомірного врахування ТОВ «АЙТІІКС» при визначенні об'єктів оподаткування податком на додану вартість витрат на придбання товарів у контрагентів-постачальників - ТОВ «КМС» (, обсяг поставки за даними видаткових накладних і рахунків-фактур складає 93 148,59 грн., крім того ПДВ 18 629,72 грн.) і ТОВ «ІСТАГРУПП» (, обсяг поставки за даними видаткових накладних і рахунків-фактур складає 568 000 грн., крім того ПДВ 113 600 грн.). За результатами таких господарських операцій ТОВ «АЙТІІКС» віднесло до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за липень 2014 року в розмірі 125 759 грн. та за серпень 2014 року в розмірі 6 471 грн.

В ході здійснення документальної перевірки працівник ДПІ дійшов висновку про відсутність у ТОВ «АЙТІІКС» правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за звітні періоди липень та серпень 2014 року по господарських операціях з суб'єктами підприємницької діяльності ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП».

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на наступних обставинах: 1) ТОВ «АЙТІІКС» не надало до перевірки належним чином оформлені документи на підтвердження факту транспортування товару постачальниками згідно рахунків-фактур (а саме - товарно-транспортних накладних та/або актів приймання-передачі товарів); 2) податкові накладні постачальників ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП» заповнені з порушеннями, а саме - номери та дати договорів, не відповідають наданим договорам (рахункам-фактурам) згідно яких здійснювались взаємовідносини.

15.01.2015 ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла спірне у справі податкові повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначила ТОВ «АЙТІІКС» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 198 345 грн., в тому числі 132 230 грн. за основним платежем, 66 115 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962 (набрав чинності 01.03.2014 та діяв до 01.12.2014, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим, у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

Разом з тим, в цьому ж листі Вищий адміністративний суд України робить висновки про те, що: «сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

В ході розгляду даної справи судом встановлено укладення між ТОВ «АЙТІІКС» (Покупець) і суб'єктами підприємницької діяльності - ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП» (Постачальники) угод (письмового договору та усної угоди) щодо поставки товарів, а саме:

- договору № 28/11 від 01.12.2013 з ТОВ «ІСТАГРУПП», в особі генерального директора Мазепи О.М., за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати і передавати у власність Покупця матеріали (під якими в Договорі розуміються матеріали, обладнання, продукція, комплектуючі, та ін.), найменування, асортимент, номенклатура, кількість, комплектність і вартість яких зазначаються у відповідному рахунку-фактурі, що виставляється Постачальником Покупцеві для кожної поставки матеріалів, а Покупець, в свою чергу, - приймати і оплачувати матеріали відповідно до умов цього Договору. Вартість матеріалів визначається у відповідному рахунку-фактурі. Місце поставки - м. Київ, вул. Машинобудівна, 36, оф. 1, термін поставки - 3 дні з моменту узгодження найменування, асортименту, номенклатури, кількості, комплектності та вартості матеріалів у відповідному рахунку-фактурі. Крім того, місце поставки, термін і спосіб поставки узгоджуються сторонами окремо для кожної поставки та зазначаються у відповідному рахунку-фактурі. Датою поставки матеріалів є дата фактичної передачі (поставки) матеріалів Постачальником Покупцеві в місці поставки матеріалів. Матеріали вважаються поставленими (переданими) після підписання сторонами накладної на матеріали. При поставці матеріалів одночасно з матеріалами Постачальник передає Покупцю всю необхідну документацію на матеріали, в тому числі видаткову накладну, податкову накладну, необхідну технічну документацію та іншу документацію на матеріали;

- усну угоду з ТОВ «КМС» щодо поставки товарів (кабелів в асортименті, модулів екранованих, патч-кордів, конекторів та іншого мережевого обладнання і комплектуючих), обсяг поставки за липень 2014 року склав 111 778,31 грн. (з ПДВ).

За даними акта перевірки та відповідно до письмових пояснень позивача, наведених у додаткових письмових поясненнях № 01 від 22.10.2015, що наявні в матеріалах справи, основним видом господарської діяльності ТОВ «АЙТІІКС» за КВЕД є роздрібна торгівля комп'ютерними, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, також товариство протягом перевіряємого періоду здійснювало ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування, установлення та монтаж машин і устаткування, ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування. Для здійснення своєї господарської діяльності позивач укладав (-ає) договори поставки обладнання для систем безпеки та залучає підрядні організації для надання послуг (виконання робіт) з монтажу та пусконалогодження систем відео спостереження та технологічними процесами, систем контролю доступу, систем охоронної сигналізації та протипожежної автоматики на об'єктах замовників ТОВ «АЙТІІКС», та роботи з сервісного обслуговування даних систем безпеки. Зокрема, протягом перевіряємого періоду для виконання робіт на об'єктах замовників (ТОВ «Восток», АТ «Дельат Банк», ТОВ «Агентство «ЛУКОМ-А-Україна») позивач придбавав необхідні матеріали у постачальників ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП».

Також, як зазначено в акті перевірки (стор. 7 такого акта), під час проведення документальної перевірки ТОВ «АЙТІІКС» надало перевіряючому письмові пояснення, де повідомило, що придбані у названих постачальників товари транспортувалися силами та за рахунок останніх.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту за вказаними угодами поставок позивач надав суду копії наступних документів:

- рахунків-фактур № 82288 від 22.07.2014 на суму 72 954,59 грн., № 82405 від 22.07.2014 на суму 22 635,42 грн., № 82413 від 24.07.2014 на суму 16 188,30 грн., виставлених ТОВ «КМС» на адресу позивача;

- рахунку-фактури № 581 від 02.07.2014 на суму 681 600 грн., виставленого ТОВ «ІСТАГРУПП» на адресу позивача на підставі договору № 28/11 від 01.12.2013;

- видаткових накладних від 22.07.2014 № 82288 на суму 72 954,59 грн. (з ПДВ), від 28.07.2014 № 82405 на суму 22 635,42 грн. (з ПДВ), від 28.07.2014 № 82413 на суму 16 188,30 грн. (з ПДВ) щодо поставки ТОВ «КМС» товарів (мережого обладнання та комплектуючих в асортименті). Зі змісту таких накладних вбачається, що відпуск товарів здійснював менеджер ОСОБА_2, а отримання товарів, особа уповноважена довіреністями від 22.07.2014 № 170 і № 171, та від 28.07.2014 № 178;

- видаткової накладної від 02.07.2014 № РН-0000436 на суму 681 600 грн. (з ПДВ) щодо поставки ТОВ «ІСТАГРУПП» товарів (реєстраторів, камер в асортименті). Зі змісту такої накладної вбачається, що відпуск товарів здійснював керівник департаменту ОСОБА_3, а отримання товарів - директор ТОВ «АЙТІІКС» Олентир Ю.В. на підставі довіреності № 158 від 02.07.2014;

- довіреностей за № 170 від 22.07.2014, № 171 від 22.07.2014, № 178 від 28.07.2014 та за № 158 від 02.07.2014, виданих директору ТОВ «АЙТІІКС» Олентиру Ю.В. на отримання товарів від ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП» за відповідними рахунками-фактурами;

- роздруківки з електронного журналу довіреностей ТОВ «АЙТІІКС» за липень 2014 року. При цьому станом на дати видачі довіреностей працівникам ТОВ «АЙТІІКС» для отримання товарно-матеріальних цінностей порядок оформлення журналу видачі довіреностей на підприємстві визначався Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318), та передбачався у паперовій формі, прошитий і пронумерований;

- товарно-транспортних накладних № 82288 від 22.07.2014, № 82405 від 28.07.2014, № 82413 від 28.07.2014 перевізника ТОВ «КМС», оформлених за результатами перевезень вантажів згідно відповідних накладних. Згідно змісту цих накладних доставка товарів здійснювалася в пункт розвантаження - м Київ, вул. Машинобудівна, 36;

- пакувальних листів на партії товарів, складених на бланку ТОВ «КМС» та без підписів осіб, відповідальних за їх оформлення;

- податкових накладних від 25.07.2014 № 317, від 28.07.2014 № 321 та від 22.07.2014 № 259, виписаних від імені ТОВ «КМС» на користь позивача, підписаних ОСОБА_5 та скріплених печаткою цього товариства. З текстів таких податкових накладних (а саме гр. «Вид цивільно-правового договору») вбачається, що вони були виписані на підставі договорів поставок від 25.07.2014 (податкова накладна від 25.07.2014 № 317), від 28.07.2014 (податкова накладна від 28.07.2014 № 321) та від 22.07.2014 (податкова накладна від 22.07.2014 № 259);

- податкової накладної від 02.07.2014 № 3, виписаної від імені ТОВ «ІСТАГРУПП» на користь позивача та на підставі договору від 01.12.2013 № 28/11, підписаних ОСОБА_6 та скріплених печаткою цього товариства;

- виписок банку за липень, серпень і листопад 2014 року з відомостями про перерахування позивачем коштів в якості оплати за обладнання на користь ТОВ «КМС» в сумі 111 778,31 грн. та на користь ТОВ «ІСТАГРУПП» в сумі 300 000 грн.;

- карток субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахунку 63 бухгалтерського обліку по контрагентам за липень 2014 року за даними яких, станом на кінець періоду у позивача обліковується кредиторська заборгованість в сумі 381 600 грн. перед ТОВ «ІСТАГРУПП»;

- карток субрахунку 281 «Товари на складі» рахунку 28 бухгалтерського обліку в розрізі номенклатур відповідних товарів за 2-е півріччя 2014 року;

Також позивач надав суду копії наказу ТОВ «КМС від 04.01.2011 № 1-ОС щодо надання права підпису первинних документів конкретним працівникам, та договору оренди № 07/12 на нежитлове приміщення, укладеного 07.12.2012 між Підприємством Громадської організації «Українська спілка інвалідів - УСІ» «Інрес» (якорендодавцем) і ТОВ «АЙТІІКС» (як орендарем) щодо платного строкового користування нежитловим приміщенням загальною площею 100 кв.м. для розміщення офісу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 36. Строк дії такого договору оренди визначений сторонами до 07.12.2013, та документів щодо пролонгування сторонами дії цього Договору після 07.12.2013 представник позивача суду не пред'явив.

Крім того позивач додатково на підтвердження наявності економічної обґрунтованості укладення спірних договорів подав до суду наступні документи: копію довідки з органу статистики стосовно ТОВ «АЙТІІКС»; реєстр виданих та отриманих ТОВ «АЙТІІКС» податкових накладних за липень 204 року; картки субрахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» рахунку 36 бухгалтернського обліку за 2-е півріччя 2014 року; копії договорів підряду, договорів на сервісне обслуговування та надання послуг, укладених протягом 2014 року між ТОВ «АЙТІІКС» (як виконавцем) і товариствами-замовниками (ТОВ «Восток», ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Агентство «Луком-А-Україна», та первинних документів оформлених до таких договорів; копії актів списання товарно-матеріальних цінностей.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони в цілому оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, суд вважає, що факт недотримання позивачем порядку ведення журналу реєстрації довіреностей у паперовій формі та допущення постачальником описок у виписаних податкових накладних (а саме в графі «вид цивільно-правової угоди») не невілюють значення наданих позивачем документів по спірних господарських орераціях з ТОВ «КМС як первинних, та не є підставами для висновків про відсутність господарських операцій з поставок товарів, оскільки контролюючим органом не заперечується фактичний рух активів (товарно-матеріальних цінностей) або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків.

Крім того, відсутність у позивача укладеної в письмові формі додаткової угоди до договору оренди № 07/12 від 07.12.2013 з питання пролонгування дії цього договору оренди нежитлового приміщення на 2014 рік не свідчить про припинення у позивача права на користування приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 36 на момент здійснення спірних поставок товарів. Оскільки в силу норми ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Посилання відповідача на наявність в текстах податкових накладних, виписаних постачальником ТОВ «КМС» на адресу позивача, описок в реквізитах цивільно-правового договору, що був підставою для їх складання (в даному випадку усних угод, оформлених рахунками-фактурами та видатковими накладними), на думку суду, не невілює значення цього документу як первинного та не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки контролюючим органом не заперечуються фактичний рух активів (товарно-матеріальних цінностей), зміни у власному капіталі та зобов'язаннях платника податків.

Також суд не приймає до уваги як нормативно обґрунтовані посилання відповідача на недоведеність реальності господарських операцій з поставки товарів ТОВ «ІСТАГРУПП» у липні 2014 року через відсутність у позивача відповідної товарно-транспортної накладної на підтвердження транспортування таких ТМЦ. Оскільки товарно-транспортна накладна у відповідності до норм чинного законодавства (зокрема. Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, та Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306) призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає безпосередньо взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товарів та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій (аналогічні висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27.01.2016 № К/800/34178/13, від 09.12.2015 № К/800/52730/13, від 27.10.2014 у справі № К/800/28931/14, від 30.10.2014 у справі № К/9991/64001/12 та від 28.10.2014 у справі № К/800/24404/13).

Натомість з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ «АЙТІІКС» на придбання специфічних товарів і здійсненням ним господарської діяльності.

Під час розгляду справи відповідач не надав суду належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують відсутність у названих контрагентів позивача достатньої кількості кваліфікованих трудових ресурсів та відповідного складу і обсягу майна, основних засобів на момент укладення та вчинення спірних правочинів та/або неможливість цими підприємствами залучити на договірних засадах до процесу виконання певних робіт (надання послуг) інших юридичних/фізичних осіб та використання орендованого майна.

Крім того, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договорів про надання послуг, зокрема, того, що дані підприємстві не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «АЙТІІКС» і постачальниками ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору та первинних документів неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «АЙТІІКС», ТОВ «КМС» і ТОВ «ІСТАГРУПП», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум податку на додану вартість, віднесених до складу податкового кредиту за липень і серпень 2014 року за наслідками господарських операцій з постачальниками товарів, та як наслідок про протиправність здійсненого відповідачем нарахування суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 15.01.2015 № .

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «АЙТІІКС» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АЙТІІКС» задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.01.2015 № .

3. Судові витрати в сумі 469,77 грн. присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АЙТІІКС» за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук