Справа № 819/2987/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 р. Справа № 876/11288/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Іщук Л. П., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2015 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці ДФС - картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209090401/2015/01058 від 07 серпня 2015 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Львівська митниця ДФС безпідставно відмовила позивачу у пропуску автомобіля, оскільки Митний кодекс України чи інші нормативно-правові акти не передбачають положення, згідно із яким пропуск транспортного засобу особистого користування можливий за умови вивезення особою за межі митної території України інших, ввезених нею, транспортних засобів або декларування цього транспортного засобу як товар в порядку, передбаченому для підприємств.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що громадяни-резиденти можуть ввозити на митну територію України у митному режимі «транзит» транспортні засоби особистого користування у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію. Оскільки позивачем вже ввезено транспортні засоби особистого користування товарної позиції згідно УКТЗЕД 8703 на митну територію України в режимі «транзит» і не вивезено їх за межі території України, то транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1 за товарною позицією згідно УКТЗЕД 8703 не можна віднести до категорії «транспортний засіб особистого користування».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 08 серпня 2015 року ОСОБА_1 здійснював перетин кордону України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1 у митному режимі «транзит».

В ході проведення митних формальностей посадовою особою митого посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС виявлено, що згідно наявною в ЄАІС ДМСУ інформацією, позивачем не вивезено за межі митної території України транспортні засоби, зокрема: автомобіль марки «FORD» р/н НОМЕР_4, ввезений на митну територію України 23 червня 2015 року, автомобіль марки «FORD» р/н НОМЕР_2, ввезений на митну територію України 04 березня 2015 року та автомобіль марки «FORD» р/н НОМЕР_3 ввезений на митну територію України 18 квітня 2014 року.

Оскільки позивачем було здійснено ввезення на митну територію України відповідно до ч.1 ст. 381 Митного кодексу України три транспортні засоби, що не відповідає п. 60 ст. 4 Митного кодексу України, та позивач відмовився задекларувати транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1 як товар в порядку передбаченому для підприємств, відповідно до ч. 2 ст. 379 Митного кодексу України, йому було видано картку відмови 209090401/2015/01058 від 08 серпня 2015 року.

ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Митний кодекс України чи інші нормативно-правові акти не передбачають положення, згідно із яким пропуск транспортного засобу особистого користування можливий за умови вивезення особою за межі митної території України інших, ввезених нею, транспортних засобів або декларування цього транспортного засобу як товар в порядку, передбаченому для підприємств.

Разом з тим, позивач вказує, що ввезений ним 04 березня 2015 транспортний засіб марки FORD, р/н НОМЕР_2 цього ж дня був тимчасово розміщений на митному складі Львівської митниці ДФС та вивезений за межі митної території України 18 березня 2015 року, транспортний засіб марки FORD, р/н НОМЕР_4, ввезений 23 червня 2015 року, вивезений позивачем 27 червня 2015 року за межі митної території України через контрольний пункт в'їзду-виїзду «Нова Каховка - Армянськ» Херсонської митниці ДФС.

Щодо ввезеного позивачем 18 квітня 2015 року на територію України автомобіля марки «FORD SIERRA», реєстр. номер НОМЕР_3, позивач вказує, що даний автомобіль знаходиться в технічно несправному стані, тому вивести його за митну територію України немає можливості, за фактом перевищення строку доставки більше як на 10 діб автомобіля марки «FORD SIERRA», реєстр. номер НОМЕР_3 Львівською митницею ДФС було складено протокол МІ 153/20909/15 за ч. 3 cт. 470 Митного кодексу України, що на думку позивача є підставою для завершення митного режиму «транзит».

Також позивач зазначає, що посадовою особою Львівської митниці ДФС прийнято рішення - картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 07 серпня 2015 року, про що свідчить проставлена дата його прийняття та відтиск особистої номерної печатки посадової особи митниці "220", в той же час документи на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_5 позивач подав 08 серпня 2015 року о 4 год. 46 хв.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України (МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з ч. 1 ст. 320 МК України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 МК України умови перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у відповідному митному режимі, обмеження щодо їх використання, застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами України з питань державної митної справи та у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на мигну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

При цьому пунктом 60 статті 4 МК України визначено, що транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Отже, громадяни-резиденти можуть ввозити на митну територію України у митному режимі «транзит» ТЗ особистого користування у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію.

Згідно ч. 2 ст. 379 МК України пропуск через митний кордон України товарів (крім транспортних засобів особистого користування), сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують критерії, встановлені частиною першою статті 374 цього Кодексу, що ввозяться громадянами на митну територію України тимчасово або з метою транзиту, здійснюється в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення (транзит).

Таким чином, у разі ввезення на митну територію України з метою транзиту громадянами-резидентами транспортних засобів у кількості більше однієї одиниці на кожну товарну позицію, їх пропуск через митний кордон України здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 379 МК України в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення (транзит).

З огляду на наведені норми законодавства та враховуючи положення п. 60 ст. 4 МК України, в порядку передбаченому ст. 381 МК України громадянами-резидентами на митну територію України може бути ввезено в режимі «транзит» один транспортний засіб особистого користування в розумінні п. 60 ст. 4 МК України.

ОСОБА_1 у відповідності до ст. 381 МК України було ввезено на митну територію України в митному режимі «транзит» три транспортні засоби.

Оскільки позивачем вже ввезено транспортні засоби особистого користування товарної позиції згідно УКТЗЕД 8703 на митну територію України в режимі «транзит» і не вивезено їх за межі території України, то транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1 за товарною позицією згідно УКТЗЕД 8703 не можливо віднести до категорії «транспортний засіб особистого користування».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що аналогічні положення законодавства поширюються і на транспортні засоби, що ввозяться громадянами на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення».

Так, згідно норм ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 5 статті 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

З огляду на наведені норми законодавства та враховуючи положення п.п. 57, 60 ст. 4 МК України, ст. 181 Цивільного кодексу України, в порядку передбаченому ст. 380 МК України громадянами-нерезидентами на митну територію України може бути ввезено в режимі «тимчасове ввезення» один транспортний засіб особистого користування в розумінні п. 60 ст. 4 МК України.

Згідно з ст. 196 МК України, на яку посилається апелянт, не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тобто, у зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 вищезазначених вимог Митного кодексу України, транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1 не міг бути пропущений через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, ввезений 04 березня 2015 позивачем транспортний засіб марки FORD, р/н НОМЕР_2 цього ж дня був тимчасово розміщений на митному складі Львівської митниці ДФС та вивезений за межі митної території України 18 березня 2015 року.

Транспортний засіб марки FORD, р/н НОМЕР_4, ввезений 23 червня 2015, вивезений позивачем 27 червня 2015 за межі митної території України через контрольний пункт в'їзду-виїзду «Нова Каховка-Армянськ» Херсонської митниці ДФС.

Пунктами 3.1 і 3.2 статті 3 Закону України від 12.08.2014 № 1636-VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) визначено, що на території ВЕЗ «Крим» діє особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб; у межах ВЕЗ «Крим» створюється вільна митна зона.

При цьому, пунктом 7.1 статті 7 Закону встановлено, що на фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ «Крим», поширюється дія розділу XII Митного кодексу України.

Відповідно до статей 380, 381 Кодексу тимчасово ввезені (або ввезені з метою транзиту) громадянами транспортні засоби особистого користування підлягають вивезенню за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Кодексу.

Таким чином, ввезення громадянами на територію ВЕЗ «Крим» транспортних засобів особистого користування, що були поміщені в митні режими «тимчасове ввезення» або «транзит» не є завершенням таких режимів і не може вважатись виконанням громадянином зобов'язання про зворотне вивезення (транзит) транспортних засобів особистого користування.

Слід також зазначити, що згідно з положеннями статті 10 Кодексу межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України.

Порядком в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367, встановлено, що контрольні пункти в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, в яких здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск осіб, що в'їжджають на тимчасово окуповану територію України або виїжджають з неї, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, не призначені для перетинання державного кордону.

Вищенаведені висновки підтверджуються позицією Державної фіскальної служби України, викладеною в листі від 07 серпня 2015 року № 7/99-99-24-01-03-17.

Щодо ввезеного автомобіля марки «FORD SIERRA» реєстраційний номер НОМЕР_3, позивач посилається на те що, що за фактом перевищення строку доставки більше як на 10 діб автомобіля марки «FORD SIERRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 Львівською митницею ДФС було складено протокол МІ 153/20909/15 за ч. 3 cт. 470 Митного кодексу України та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, що є підставою для завершення митного режиму «транзит».

Вказане твердження судом першої інстанції вірно не взято до уваги, з огляду на наступне

Відповідно до вимог ч. 1, 4 та 8 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України; поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом; у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не є підставою для завершення митного режиму «транзит», оскільки МК України не містить такої підстави.

Отже, незважаючи на притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в нього наявний обов'язок щодо вивезення транспортного засобу «Ford Sierra» р/н НОМЕР_3 за межі митної території України.

Таким чином, відповідно до положень статті 379 МК України, пропуск через митний кордон України транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» р/н НОМЕР_1, що в даному випадку ввозився позивачем на митну територію України в митному режимі тимчасове ввезення або транзит, повинен здійснюватися в порядку, передбаченому для підприємств при переміщенні товарів.

Відповідно до ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 МК України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Відповідно до Розділу VII Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

За допомогою АСМО забезпечується автоматизована реєстрація картки відмови в електронному журналі та внесення до нього таких відомостей: номера за порядком; дати й часу оформлення картки відмови; номера картки відмови; реквізитів МД; зазначених в МД відомостей про декларанта, уповноважену ним особу та особу, якою заповнено МД; причини відмови; посади, прізвища, ініціалів посадової особи митного органу, яка прийняла рішення про відмову; дати й часу вручення (направлення) картки відмови Декларанту.

Що стосується посилання позивача на прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення саме 07 серпня 2015 року, а не 08 серпня 2015 року, то суд вважає, що допущення технічних помилок не спростовує фактів, які були підставою для відмови пропуску транспортного засобу та не може бути підставою для скасування вказаного рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року в справі № 819/2987/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Л. П. Іщук

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 12 квітня 2016 року.