Справа № 823/205/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року справа № 823/205/16

11 год. 00 хв.м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Литвин Н.П.,

відповідача - Білоуса В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укргорнафта" до Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укргорнафта" подало позов, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області № від 17 грудня 2015 р. щодо донарахування ПДВ та № 000128200 від 17 грудня 2015 р. щодо донарахування податку на прибуток підприємства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечать вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням основних принципів та засад діяльності суб'єктів владних повноважень, оскільки господарські операції позивача з ТОВ "ГазУкраїна-2020" мали реальний і товарних характер, а одержаний товар був використаний в подальшому в оподаткованих операціях в межах господарської діяльності ТОВ "Торговий дім "Укргорнафта". Факт придбання паливно-мастильних матеріалів та послуг, які пов'язані із обслуговуванням процесу реалізації паливно-мастильних матеріалів у ТОВ "Газукраїна-2020" в повній мірі підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку: податковими, видатковими накладними, банківськими виписками про оплату коштів.

Окрім того, позивач зазначив, що платник податків не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб'єктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобов'язаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, а податковим органом не надано доказів протиправної діяльності позивача, спрямованої на отримання податкової вигоди з метою зменшення податкових зобов'язань.

Також, жодним законодавчим актом не передбачений обов'язок платників податків щодо перевірки справжності підписів посадових осіб - контрагентів, дійсності та справжності статутних, облікових та інших документів, що були видані відповідними державними органами.

Представник позивача в судовому засіданні просила адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи свою позицію тим, що поставка нафтопродуктів є специфічною господарською операцією та повинна здійснюватися відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 № 281/171/578/155.

Під час перевірки не встановлено факту виписки довіреностей працівникам ТОВ "ТД "Укргорнафта" на отримання нафтопродуктів від постачальника ТОВ "ГазУкраїна-2020", позивачем не надано доказів перевірки якості та кількості придбаного товару, отже не доведено змін майнового стану у зв'язку з вищевказаним контрагентом. Усі документи від імені ТОВ "ГазУкраїна-2020" (договори, податкові, видаткові накладні) підписані директором вказаного підприємства ОСОБА_3, однак саме дану особу визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

Також для відображення господарської операції в податковому обліку недостатньо самого лише її документального оформлення, господарська операція повинна фактично відбутися, однак в ході перевірки позивача встановлено, що господарські операції останнього з його контрагентом фактично не відбувалися, а тому первинні документи та податкові накладні за такими операціями не мають юридичної сили і доказовості.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що товариство з обмежено відповідальністю "Торговий дім "Укргорнафта" (далі - ТОВ "ТД "Укргорнафта") зареєстроване як суб'єкт господарювання 15.06.2000, ідентифікаційний код 30615153; взято на податковий облік в органах державної податкової служби 16.06.2000 за № 315 та зареєстроване платником податку на додану вартість згідно свідоцтва № 100101384 від 27.02.2008.

З 24.11.2015 по 30.11.2015 посадовими особами Городищенського відділення Корсунь-Шевченківської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України на підставі направлень № 77/22 та № 78/22 від 24.11.2015 та наказу № 396 від 23.11.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ТД "Укргорнафта" щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з постачальником ТОВ "ГазУкраїна-2020" за період з 01.05.2012 по 30.06.2013.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 07.12.2015 № 1006/22-009/30615153, в якому встановлені порушення:

- пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1 п. 139 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 135696,00 грн, в тому числі за І-ше півріччя 2012 року в сумі 39913,00 грн, за три квартали 2012 року в сумі 79078,00 грн, за 2012 рік в сумі 79078,00 грн, за 2013 рік в сумі 56618,00 грн;

- п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, в період що перевірявся, на загальну суму 134911,00 грн, в тому числі за травень 2012 року на суму 38012,00 грн, за серпень 2012 року на суму 37301,00 грн, за січень 2013 року на суму 23507,00 грн, за лютий 2013 року на суму 24340,00 грн, за червень 2013 року на суму 11751,00 грн.

На підставі зазначеного акту Корсунь-Шевченківською об'єднаною державною податкової інспекцією ГУ ДФС у Черкаській області винесені податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 17.12.2015: № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 74498,00 грн, в тому числі за основним платежем 59598,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14900,00 грн та № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 169620,00 грн., з яких за основним платежем 135696,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 33924,00 грн.

В результаті процедури адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача суми в податкових повідомлення-рішеннях є меншими, ніж зазначені в акті перевірки з тих причин, що податковий орган нарахував податкові зобов'язання в межах 1095 днів, як це передбачено пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом - ПК України в редакції станом на час здійснення спірних господарських операцій)

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктами 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.139.1.9 п. 139 ст. 139 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 вказаної статті ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (п.201.1 ст. 201 ПК України).

Згідно пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІ (надалі - Закон України № 996-ХІ).

Зі змісту статті 1 Закону України № 996-ХІ випливає, що первинний документ - це будь-який документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Законодавством не визначений вичерпний перелік документів, які можуть вважатися первинними, відтак таким, що підтверджують проведення господарської операції і на підставі яких формується звітність.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України № 996-ХІ встановлені вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції. а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підставою для виникнення у платника податку права на податковий кредит та віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, є реальне здійснення господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначеної операції необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні дані про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності. Придбання товарів (послуг) повинно бути документально оформлене між учасниками господарської операції.

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податковий кредит.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку чи документальне оформлення господарської операції відбулося не між фактичними її учасниками, то відповідні суми не можуть включатися до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а також податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, оскільки відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та ТОВ "ГазУкраїни-2020" укладений договір поставки нафтопродуктів № 0705и від 07 травня 2012 року, відповідно до якого ТОВ "ГазУкраїни-2020" зобов'язується передати у власність позивачу нафтопродукти. Асортимент, ціна, кількість, умови і термін поставки товару обумовлюються в специфікаціях, що є невід'ємною частиною вказаного договору.

На підтвердження права сформувати податковий кредит з податку на додану вартість та віднести до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за операціями з придбання нафтопродуктів в ТОВ "ГазУкраїни-2020", позивачем надані видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки про оплату коштів.

Разом з тим, за висновком податкового органу, в ході аналізу наданих до перевірки видаткових накладних (перелік наведено в акті перевірки) встановлено відсутність обов'язкових реквізитів, зокрема відсутні номера та дати видачі довіреностей та дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (посада та роз шифровка підпису).

В наданих до перевірки товарно-транспортних накладних (перелік яких наведено в акті перевірки) встановлено, що у графі Пункт навантаження зазначено "с. Косари", у графі Пункт навантаження товарно-транспортної накладної № 1/1 від 24.01.2013 зазначено "м. Миронівка", тоді як згідно реєстраційних даних податкова адреса ТОВ "ГазУкраїна-2020": Україна, 95001, АР Крим, м. Сімферополь, Центральний район, вул. Чехова, буд. 19.

Крім того, товарно-транспортні накладні не містять даних у графі вид перевезення, дата і час виїзду з підприємства-вантажовідправника, дата і час прибуття до вантажоодержувача, дата і час виїзду від вантажоодержувача.

Також в товарно-транспортних накладних № М1008 від. 06.05.2012, № М1008 від 11.05.2012, № 20 від 30.08.2012, № 21 від 30.08.2012, № 22 від 30.08.2012, № 2 від 18.02.2013, № 3/3 від 06.03.2013, № 1/6 від 17.06.2013 встановлено, що у графі "Відпустив" зазначено, що товар відпустив ОСОБА_4, який відповідно до податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2013 року та за 2 квартал 2013 року доходи від ТОВ "ГазУкраїна-2020" не отримував.

Крім того у вищенаведених товарно-транспортних накладних у графі "Автопідприємство" зазначено ОСОБА_5, тоді як у подорожніх листах вантажного автомобіля, що надані до перевірки та відмічені у відповідній графі товарно-транспортних накладних, відображено відбиток штампу ТОВ "ТД "Укргорнафта".

До перевірки надано договір оренди автомобіля та напівпричепів від 06.04.2012, укладеного з ОСОБА_5, проте відповідно до первинних документів, розрахунки із ОСОБА_5 ТОВ "ТД "Укргорнафта" не проводило, заборгованість по розрахунках відсутня.

До перевірки ТОВ "ТД "Укргорнафта" не надані сертифікати якості заводу-виробника на паливно-мастильні матеріали.

Договір, видаткові та податкові накладні, що виписані на адресу позивача підписано директором ТОВ "ГазУкраїна-2020" ОСОБА_3

Відповідно до АІС "Податковий облік" керівником та засновником ТОВ "ГазУкраїна-2020" є ОСОБА_3

Однак в матеріалах справи міститься вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 по справі 646/3810/15-к, що набрав законної сили 12.05.2015, відповідно до якого засновника та директора ТОВ "ГазУкраїна-2020" ОСОБА_3 визнано винним у створенні фіктивного підприємства, так як лише формально він був учасником та директором товариства, не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв дій щодо управління товариством, не приймав участі у фінансово-господарській діяльності цього підприємства та не отримував від неї прибутку.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У цьому випадку підприємство знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені ТОВ "ГазУкраїна-2020", немає відомостей уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені ТОВ "ГазУкраїна-2020".

Статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного суду України від 12 січня 2016 року.

Окрім того, за даними податкового органу згідно з АС "Податковий блок" співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту контрагентів" встановлено, що основними постачальниками ТОВ "ГазУкраїна-2020" були підприємства стан яких відмінний від основного, а саме: ПП ТОВ "Гатіора" (код 53091733, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС м. Києва), стан 7 - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей, від якого сформовано податковий кредит у січні 2013 у січні 2013 року на суму 276375093,00 грн. ПДВ, у лютому 2013 році - 284 384 568 грн. ПДВ. у червні 2013 році 327 742 464 грн, та ТОВ "Аставія" (код 38063554, ДПІ у Шевченківському районі), стан 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, сума оформленої господарської операції у січні 2013 році з придбання становить 572002 грн. ПДВ., у лютому 2013 році - 5182046 грн. ПДВ, у червні 2013 році 1648037 грн. По зазначеним контрагентам, податковим органом на обліку у якого знаходяться підприємства, податкові зобов'язання зменшено до "0".

Також суд звертає увагу, що позивач не навів обставин щодо прояву розумної обережності при укладенні договору зі своїм контрагентом. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області форми "Р" від 17.12.2015 № та № прийняті правомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 08.04.2016.