Справа № 813/6357/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року № 813/6357/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача - ОСОБА_1;

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідачів - Мисак О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача первинної профспілкової організації Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі та виплату середнього заробітку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування наказу за №848 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ в запас за п.64 «г» через скорочення штатів; поновлення на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого дільничного інспектора міліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу не було запропоновано посад, а відтак звільнення не відповідає порядку визначеному чинним законодавством. Також, зазначає позивач, звільнення відбулося без погодження з профспілковим органом членом якого він був. Як наслідок незаконного звільнення, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити.

Відповідачі в письмових запереченнях на позов зазначає, що зважаючи на повну ліквідацію територіальних органів МВС України, скорочення усіх штатних посад ГУ МВС України у Львівській області, реальну відсутність можливості подальшого проходження служби в міліції, небажання особи звільнятися зі служби у зв'язку з переходом у Національну поліцію України позивач був звільнений у зв'язку із скороченням штатів.

Присутній представник відповідачів проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити.

Відповідач - Яворівський РВ ГУМВС України у Львівській області та третя особа явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши представників сторін, суд встановив таке.

Наказом Головного Міністерства внутрішніх справ у Львівській області за №848 о/с від 06.11.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в тому числі, майора міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу ГУМВС, з 06.11.2015 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Абзацом першим пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

В абзаці другому цього ж пункту зазначено, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з абзацом другим цього пункту указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, слід зазначити, що наведені пункти набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (опублікований 06.08.2015 року у Газеті «Голос України» №141-142).

Як вбачається зі змісту наказу відповідач при звільненні позивача керувався підп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Уряду від 29 липня 1991 року №114, з наступними змінами та доповненнями.

Так, у відповідності до наведеного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком визначеним у п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», а саме «призначення за згодою», «пропозиція посад» та «проходження конкурсу».

Відтак, звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що позивач не вжив заходів з приводу виявлення бажання проходити службу в поліції, оскільки такі обставини не звільняють суб'єкта владних управлінських функцій від обов'язку дотримуватись порядку звільнення визначеного чинним законодавством, а саме дослідити обставини можливості подальшого використання на службі.

Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі підп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде відповідати критерію обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України).

Враховуючи те, що позивачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті спірного наказу, суд вважає його протиправним.

Більше того, реалізація виявлення бажання, про яке йдеться у пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», повинно гарантуватись відповідним правовим полем та об'єктивними реаліями.

Іншими словами виявлення бажання можливе лише за умови визначеного законодавством порядку щодо переведення та створення державного органу, в який особа має намір переводитись.

Так, підпункт "з" пункту 64 згаданого Положення викладено у новій редакції - у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації - яка дозволяла перевести позивача в Національну поліцію.

Нова редакція згаданого підпункту набрала чинності 07.11.2015 року, з моменту опублікування.

Відтак, звільнення позивача 06.11.2015 року є передчасним, оскільки на час звільнення не було правового порядку, який би дозволяв позивачу реалізувати своє право щодо переведення, у відповідності до вимог наведених пунктів розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Не можна залишити поза увагою і той факт, що Головне управління Національної поліції у Львівській області було створено 07.11.2015 року, згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а відтак, своє бажання з приводу проходження служби в поліції позивач міг реалізувати лише після створення згаданого органу. Саме тоді таке бажання буде ґрунтуватись на об'єктивних обставинах.

Наведене дозволяє суду прийти до висновку, що звільнення позивача є передчасним, та як наслідок таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу і на таке.

У відповідності до п.7 Прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону, який набрав чинності з наступного дня після опублікування, Кабінету Міністрів України в місячний строк, зокрема, забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при вивільненні працівників міліції (зокрема, створення територіальних органів впродовж місяця, з дня набрання чинності згаданим Законом), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В іншому випадку, що має місце у спірних правовідносинах, держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 05.09.1999 року за №1045-XIV, з наступними змінами та доповненнями, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Зазначені норми кореспондуються з Галузевою угодою між Міністерством внутрішніх справ України та професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і професійною спілкою працівників державних установ України, в якій зазначено, що проекти наказів, які стосуються звільнення через скорочення штатів членів профспілки обов'язково погоджуються з профспілковими організаціями відповідних рівнів (п.9.7).

В матеріалах справи наявні довідки первинної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 30.11.2015 року за №5 та від 03.02.2016 року за №2 з яких вбачається, що ОСОБА_1 являвся членом профспілкової організації та згоди останньої на його звільнення не надавалось.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача без погодження профспілкової організації, членом якої він був, відбулось з порушенням чинного законодавства про працю.

Застосування вищенаведених правових норм у такий спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 25.03.2014 року у справі №21-44а14, а тому такий, у відповідності до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, враховується судом при вирішенні даного спору. При цьому, суд не вбачає підстав для відступлення від викладеної правової позиції.

З огляду на викладене, судом не беруться до уваги заперечення відповідача з урахуванням викладеної позиції суду у цій справі.

У відповідності до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також, враховуючи положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, позивача належить поновити з 07.11.2015 року.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Як передбачено абзацом третім п.2 цього ж Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В матеріалах справи наявна довідка від 06.11.2015 року за №269 зі змісту якої вбачається, що виплати позивача у вересні 2015 року становили 3175 грн. 20 коп., а у жовтні 2015 року - 3338 грн. 96 коп.

Визначаючи середньоденний розмір заробітної плати судом враховано кількість робочих днів визначених у листі Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року за №10196/0/14-14/13 та заробітну плату отриману у вересні та жовтні 2015 року - становить 148 грн. 05 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за вимушений прогул, судом враховано період з 06.11.2015 року по 11.04.2016 року та листи Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року за №10196/0/14-14/13 та від 20.07.2015 року за №10846/0/14-15/13. Така кількість днів становить 108.

З врахуванням викладеного, сума, які підлягає стягненню, дорівнює 15989 грн. 40 коп., за виключенням податків та обов'язкових платежів, а середньомісячна заробітна плата, становить 3257 грн. 08 коп., теж за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Окрім того, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує суми отриманої позивачем допомоги по безробіттю в розмірі 6023 грн. 77 коп. згідно з наявної в матеріалах справи довідки Яворівського районного центру зайнятості.

А відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає виплаті позивачу, становить 9965 грн. 63 коп. (15989 грн. 40 коп. - 6023 грн. 77 коп.).

При цьому, дане стягнення слід здійснити з юридичної особи на яку було покладено обов'язок щодо виплати позивачу грошового забезпечення - Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, постанова в частині поновлення та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню в силу положень ст.256 КАС України.

Судовий збір у відповідності до положень ст.94 КАС України належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за №848 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015 року.

4. Стягнути з Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Яворів, вул.І.Франка, 16, на користь ОСОБА_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 9965 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 63 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

5. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3257 (три тисячі двісті п'ятдесят сім) гривень 08 копійок, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Яворів, вул.І.Франка, 16, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1, 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

8. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 квітня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк