Справа № 640/4942/16-а
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/4942/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові рядового поліції ОСОБА_2, ОСОБА_3 патрульної поліції у м. Харкові, про визнання незаконними дії, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

28.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії інспектора ПП роти 6 батальйону 1 УПП у м. Харкові рядового поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПС2 №876723 про адміністративне правопорушення від 17.03.2016 року неправомірними, скасувати постанову серії ПС2 № №876723 від 17.03.2016 року винесену інспектором ПП роти 6 батальйону 1 УПП у м. Харкові рядовим поліції ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, 17.03.2016 року відповідач склав відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 876723 за ч.1 ст. 122 КУпАП, де було зазначено про порушення ним п. 8.4 «в» ПДР України. Однак, з прийнятим рішенням, позивач не згоден, та зазначає, що вказане правопорушення не вчиняв.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач інспектор ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові рядовий поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, вказав, що у нього були законні підстави для складання постанови. Зазначив, що відеозапис фіксації правопорушення у нього відсутній.

Відповідач ОСОБА_3 патрульної поліції у м. Харкові в судове засідання не зявилися, були повідомлені завчасно та належним чином про місце і час розгляду справи, надали письмові заперечення на позов, вказуючи про те, що бланк постанови відповідає положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»,. Крім того вказували, що позивачу були розяснені його права, що підтверджується його підписом у постанові. Зазначали, що підстав для скасування постанови серії ПС2 №876723 від 17.03.2016 року немає (а.с.14-15).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Так, по справі встановлено, що 17.03.2016 року інспектором інспектора ПП роти 6 батальйону 1 УПП у м. Харкові рядовим поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України, а саме за здійснення зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення від 17 березня 2016 року є те, що позивач 17 березня 2016 року здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху

Вказану постанову було підписано ОСОБА_1, проте як зазначив позивач у судовому засіданні, він висловив свою незгоду щодо звинувачення його у порушені ПДР.

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в постанові, в судовому засіданні позивач обґрунтовував тим, що він не порушував правила дорожнього руху, оскільки взагалі не керував транспортним засобом, а лише на прохання ОСОБА_4 прийшов забрати транспортний засіб.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на

нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про

адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, на підтвердження встановленого вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ним п.8.4 «в» ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, окрім адміністративного протоколу, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог п. 8.4 «в» ПДР України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо надання пояснень, заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, з огляду на те, що він взагалі не керував транспортним засобом, а відповідно до абз.5 ст. 122 КУпАП субєктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Єдиним доказом, який на думку відповідача доводить вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №876723 від 17.03.2016 року. Проте, зазначена постанова містить лише посилання на встановлення порушення позивачем вимог п. 8.4 «в» ПДР України, але доказів такого порушення ні до постанови, ні до суду відповідачем не надано.

Отже, відповідачем не були з'ясовані всі, передбачені ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративного протоколу, суд дійшов висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №876723 від 17.03.2016 року, яка прийнята інспектором ПП роти 6 батальйону 1 УПП у м. Харкові рядовим поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача по справі в частині визнання дій інспектора неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17.03.2016 року.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України та ст. 288 КУпАП судові витрати в покладаються на рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17, 58, 71, 122,158-163 КАС України, Правилами дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями відповідно до постанов № 876 від 01.10.2008р., №76 № 124 від 11.02.2009р., № 395 від 22.04.2009р., ст.ст. 14-1, 287-289 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові рядового поліції ОСОБА_2, ОСОБА_3 патрульної поліції у м. Харкові, про визнання незаконними дії, скасування постанови задовольнити.

Визнати дії інспектора ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові рядового поліції ОСОБА_2 неправомірними та скасувати постанову серії ПС2 №876723 від 17 березня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення щодо накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. згідно ч.1 ст. 122 КУпАП, провадження по справі - закрити.

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складений 13 квітня 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша