Справа № 824/137/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/137/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» Берегуляк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина», про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації.

Позивач просив суд: 1) визнати протиправною дію щодо державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50; 2) скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50.

Ухвалою суду від 25 лютого 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина».

В судовому засіданні 21 березня 2016 року до розгляду справи по суті представником позивача на підставі статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України було подано суду позовну заяву ОСОБА_3 в новій редакції зі зміненими позовними вимогами.

Відтак, позивач просить суд: 1) визнати протиправною дію щодо державної реєстрації та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50, проведену Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК»; 2) зобов'язати реєстраційну службу Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, та вказує, що відсутність у договорі оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, укладеного між позивачем та третьою особою, однієї з істотних умов договору була підставою для відмови у проведенні Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» його державної реєстрації.

Крім цього, посилаючись на вимоги частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та при скасуванні судом державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, позивач вважає про наявність підстав для зобов'язання орган державної реєстрації прав внести відповідний запис до Державного реєстру прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідачі - Чернівецька регіональна філія ДП «Центр ДЗК», реєстраційна служба Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Однак, в судове засідання не з'явились. Про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Свою позицію відносно заявлених вимог суду не повідомили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» щодо задоволення позову заперечував та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Поряд з цим зазначав, що положеннями статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачалась можливість відмови у державній реєстрацій прав, а не обов'язок відповідного державного органу.

На думку третьої особи, Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 27 грудня 2007 року правомірно, відповідно до діючого на той час Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, проведено державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18. При цьому, зазначає третя особа, при проведенні оскаржуваної державної реєстрації відповідачем було проаналізовано умови договору оренди у їх сукупності й недоліків чи суперечностей не виявлено.

Також товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» зазначає, що в даному випадку недійсність указаного договору прямо не встановлена законом та відсутнє рішення суду про визнання його недійсним.

Крім цього, представником третьої особи надано пояснення щодо наслідків реалізації умов договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 та вказано, що умови цього договору в цілому дають підстави стверджувати про гарантоване збереження стану переданої позивачем в оренду землі.

Щодо позовних вимог про зобов'язання орган державної реєстрації прав внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі, то товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» вказує про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

До цього зазначає, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень або їх скасування є дискреційними повноваженнями державного реєстратора і суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2005 року є власником земельної ділянки площею 1,74 га, яка розташована на території Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» укладено договір оренди землі №18.

Відповідно до цього договору позивач як орендодавець надає, а третя особа як орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Боянчук.

Указаним договором визначається: об'єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови повернення земельної ділянки, обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, інші права та обов'язки сторін, ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини, страхування об'єкта оренди, зміни до умов договору і припинення його дії, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, прикінцеві положення.

В договорі оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, з-поміж іншого, також зазначено, що він підлягає реєстрації в місцевому органі Державної реєстрації.

27 грудня 2007 року Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» проведено державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18. Договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50.

Вважаючи протиправною указану вище реєстраційну дію, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

До встановлених обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно частини другої статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно статті 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Таким чином, на момент укладання договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, право оренди земельної ділянки виникало з дня державної реєстрації цього договору, яка є обов'язковою.

Пунктом 1 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року №135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за №408/7729 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (далі - Центр ДЗК).

Пунктами 2 та 3 зазначеного наказу доручено Центру ДЗК створення та ведення автоматизованої системи державного земельного кадастру та Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. Установлено, що з 1 липня 2003 року Центр ДЗК на засадах самоокупності і платній основі здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надає фізичним та юридичним особам ефективні послуги у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин повноваження щодо проведення державної реєстрації договорів оренди землі покладались на ДП «Центр ДЗК» (його філії та відділення на місцях), що не заперечувалось особами, які беруть участь у даній справі.

Пунктами 7, 8, 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; 9) відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Як вбачається зі змісту позову, вимоги позивача-фізичної особи, який вважає протиправною державну реєстрацію договору оренди землі, звернені, в т.ч., до особи, якій станом на час виникнення спірних правовідносин були делеговані повноваження щодо проведення державної реєстрації договорів оренди землі - Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», тобто - до суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи на відповідність указаним вище критеріям оскаржувану позивачем реєстраційну дію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачені умови договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Однак, як вбачається з укладеного між позивачем та третьою особою договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, у ньому відсутня така істотна умова договору як «умови збереження стану об'єкта оренди».

Згідно частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім цього, відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у договорі оренди відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» мають бути зазначені такі істотні умови: 1) об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін.

Згідно пункту 9 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відсутність у договорі оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 однієї з передбаченої законом істотних умов договору - «умови збереження стану об'єкта оренди», була підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного договору.

Відтак, при вчиненні оскаржуваної дії відповідач діяв усупереч встановленим вимогам закону, а тому державна реєстрація договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 є протиправною й підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправною державну реєстрацію та скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50, проведену Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд вважає безпідставними посилання позивача в обґрунтування указаної вище позовної вимоги на те, що пункт 8 договору оренди землі щодо обчислення розміру орендної плати без урахування індексу інфляції не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Тобто, обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції не є обов'язковим і ця умова може визначатися сторонами у договорі оренди.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід зазначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип обов'язковості суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність оскаржуваних дій чи рішень.

Між тим, відповідачем - Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» не було надано суду жодних доводів й, відповідно, доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної реєстраційної дії.

Щодо доводів третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, то її посилання на положення статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими на момент укладення договору передбачалась можливість відмови у державній реєстрацій прав, а не обов'язок відповідного державного органу, а також на те, що при проведенні державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 відповідачем було проаналізовано умови договору у їх сукупності й недоліків чи суперечностей не виявлено і умови цього договору в цілому дають підстави стверджувати про гарантоване збереження стану переданої позивачем в оренду землі, не спростовують протиправність оскаржуваної позивачем дії, адже згідно наведених вище норм Закону України «Про оренду землі» та Порядку державної реєстрації договорів оренди землі відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є безумовною підставою для відмови у державній реєстрації такого договору.

Посилання товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Буковина» на те, що недійсність договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 прямо не встановлена законом та відсутнє рішення суду про визнання його недійсним, а також пояснення щодо наслідків реалізації умов вказаного договору суд не бере до уваги, оскільки вони не мають значення для правильного вирішення даного спору, предметом якого є перевірка на відповідність вимогам закону дій суб'єкта владних повноважень щодо вчинення реєстраційної дії.

Відносно позовних вимог про зобов'язання реєстраційну службу Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (в чинній редакції) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України (в чинній редакції) визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, указаний закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно положень статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення тощо.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Згідно частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, державний реєстратор на підставі поданої заяви та доданих до неї документів самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і щодо внесення відповідного запису, у т.ч. і запису про скасування державної реєстрації прав, до Державного реєстру прав.

Суд зазначає, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України суд уповноважено давати правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

Вимога про зобов'язання суб'єкта владних повноважень внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі є безпідставною, оскільки призведе до того, що суд в даному випадку перебере на себе повноваження суб'єкта владних повноважень та втрутиться в його дискреційні повноваження.

До того ж, указана позовна вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Відтак, заявлені ОСОБА_3 у даному позові вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати проведену Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, що зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №50.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 07 квітня 2016 року (02 та 03 квітня 2016 року - вихідні дні)