Справа № 815/341/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/341/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Бутенка А.В., суддів Марина П.П., Левчук О.А., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 21.12.2015 року № 845-15 та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 21.12.2015 року № 845-15 та зобов'язання вчинити певні дії, зазначивши, що прийняте ДМС України рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованими та незаконними, оскільки прийняте без врахування та без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини зазначені у позовній заяві (а.с. 4-7).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться заперечення проти адміністративного позову, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Представник позивач залишив питання на розсуд суду, а тому на підставі ст. 128 КАС України справа слухалась за відсутності сторін за наявними в справі доказами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідач на підставі ст. 27 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є спеціально уповноваженим органом державної виконавчої влади у справах міграції та згідно зі ст.ст. 5, 6, 10, 11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо прийняття рішення про оформлення документів щодо визнання осіб біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, а тому його рішення, дії чи бездіяльність з цього приводу на підставі ст. 55 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 17, 104 КАС України, ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що позивач є громадянином Судану.

В 2013 року Позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні.

Рішенням Державної міграційної служби України від 21.12.2015 р. № 845-15, Позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 36).

22.01.2016 р. Позивач отримав повідомлення видане Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМСУ в Одеській області за № 10 від 06.01.2016 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 8).

Не погоджуючись з рішенням ДМС України від 21.12.2015 р. № 845-15, позивач оскаржує його у судовому порядку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене рішення обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно з ст. 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем чи особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Як встановлено судом, 30.10.2006 року шукач притулку вибув з Батьківщини авіарейсом Хартум (Судан) - Каїр (Єгипет). На території Єгипту відкрив навчальну візу до України, після чого 14.11.2006 року вибув з країни авіарейсом Каїр (Єгипет) - Київ (Україна). Державний кордон України перетинав легально, на підставі національного паспорту НОМЕР_1 та одноразової візи типу НОМЕР_2.

Також судом встановлено, що Позивач вже звертався до ГУ ДМС України в Одеській області із тотожною заявою.

Так, після закінчення строку легального перебування в Україні (строк дії студентської реєстрації було продовжено до 01.05.2010 року) шукач притулку із зволіканнями звернувся за захистом до управління, а саме 11.03.2011 року, через небажання добровільного повернення на Батьківщину, чим порушив національне законодавство, а саме: ч. 1 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тобто особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула Державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів пов'язаних щодо перебування іноземця та особи без громадянства в Україні» зазначено, що судам варто зважати на те, що значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в окремих випадках може свідчити про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Рішенням ДМС України від 06.12.2012 № 733-12 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону. Зазначене рішення, Позивач безрезультатно оскаржив в судових інстанціях протягом 2012 - 2013 років. 23.12.2013 року іноземець повторно звернувся за захистом, надавши нові відомості стосовно власної ситуації, які унеможливлюють його добровільне повернення до країни громадянського походження.

Крім того, в повторній заяві Позивача про надання міжнародного захисту в Україні, відсутні посилання на нововиявлені обставини або матеріали, що підтверджують обґрунтованість побоювань щодо повернення до своєї країни походження. Позивачем не надано доказів, що його повернення та подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалося внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Під час повторного звернення за захистом Позивач зазначив, що на Батьківщині він був членом опозиційної політичної партії «Справедливість», через що опинився під переслідуванням з боку державної влади країни та був заарештований у 2006 році. Після звільнення Позивач знаходився в таборі для біженців в м. Омдурман. Табір був закритого типу, охоронявся військовими. До чоловіків постійно застосовувалась фізична сила. В наслідок цих подій, Позивач змушений був рятуватись втечею з табору.

З урахуванням вказаного, а також ситуації по країні походження позивача, суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання ОСОБА_1, додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів наявності серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не мав відношення до будь-якої політичної організації на Батьківщині, його твердження, що він був активним членом опозиційної політичної партії «Справедливість» виглядають необґрунтованими, виїзд заявника в Україну був обумовлений навчанням, а потім небажанням повертатись до країни походження та пошуком кращого життя.

Отже, з аналізу особової справи суд дійшов висновку, що ані під час перебування на Батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни своєї громадянської належності, позивач не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за ознаками расової належності, віросповідання, національності, громадянства чи підданства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Аналізом наданої позивачем інформації разом із інформацією по країні походження позивача можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування у разі повернення до Судану, в регіоні постійного проживання позивача наразі відсутні будь-які відкриті збройні конфлікти. Станом на початок 2015 року на території Судану неспокійним залишається лише регіон Дарфур, але і він є місцем, де знаходять притулок навіть біженці з сусіднього Південного Судану, який знаходиться у розпалі внутрішнього конфлікту, що спростовує ситуацію загальної небезпеки або громадянської війни.

Відповідно до Директиви Ради європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» № 8043/04 від 29.04.2004 року, з даного питання мають досліджуватись наступні фактори: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Проте, у ході розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби встановив, що позивач ніколи не переслідувався на території країни своєї громадянської належності, заявлена інформація носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на Батьківщині його особисто або членів його сім'ї за політичною, релігійною чи іншими ознаками.

З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд погоджується з доводами відповідача, що заява позивача є очевидно необґрунтованою та вважає правомірним рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки ані під час проведення співбесіди, ані під час судового розгляду справи позивачем не було доведено наявності передбачених законом підстав (обставин), які б свідчили про наявність реальної загрози життю та здоров'ю позивача у разі його повернення до країни походження, тому рішення відповідача від 21.12.2015 року № 845-15, є законним та обґрунтованим, а у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69, 71, 72, 86, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Бутенко А.В.

Суддя Марин П.П.

Суддя Левчук О.А.