Справа № 2а-3839/12/1370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Справа № 876/5813/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Калач М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про скасування постанови про накладення стягнень,-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2012 року Дочірнє підприємство «Адідас-Україна» звернулося в суд з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, в якому просило скасувати постанову відповідача № 0031 від 30.03.2012 року про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням його було оштрафовано за відсутність на маркуванні виробів (трикотажні, купальні для жінок) таких реквізитів як зріст, обхват грудей, обхват стегон, чим порушено ДСТУ 4519:2006 споживче маркування товарів легкої промисловості; відсутність на споживчому маркуванні спортивних костюмів чоловічих та жіночих таких даних як назва країни, місце розташування виробника, дата виготовлення, юридична адреса. Посилається на те, що Закон України "Про захист прав споживачів" не зазначає конкретного місця, де має знаходитись така інформація про товар. Така інформація міститься частково на ціннику, частково -у куточку споживача, на касі магазину, в рекомендаціях по догляду за текстилем та взуттям. Посилається на відсутність порушення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, при реалізації товарів позивачем не дотримано вимог ДСТУ 4519:2006 та ГОСТ 10540 щодо маркування товару, а посилання ДП "Адідас-Україна" на дотримання всіх законодавчих вимог щодо такого маркування не підтверджені наданими доказами.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Дочірнє підприємство «Адідас-Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області № 0031 від 30.03.2012 року про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року касаційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року скасовано та направлено справу до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області було проведено планову перевірку позивача (магазин у м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106) на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, результати якої оформлені актом №0039 від 20.03.2012 року(а.с.23-33).

Перевіркою було встановлено, що в реалізації знаходились непродовольчі товари спортивного призначення, на яких виявлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, що не забезпечує можливість його свідомого і компетентного вибору споживачем, що є порушенням ст. ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на належу якість продукції та надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації.

На підставі вищевказаного акта перевірки та згідно зі ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» була винесена оскаржувана постанова №0031 від 30.03.2012 року, якою до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 87568,00 грн.(а.с.46-47)

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог в повному обсязі.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

В той же час, приписами Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого указом Президента України №465/2011 від 13.04.2011 р. визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п.7 вищевказаного Положення, а також п.1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №206 від 09.11.2011 р. (надалі - Положення №206), Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції.

Положенням №206 зафіксовано основні завдання Держспоживінспекції України, до яких віднесено здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, рекламу в цій сфері та державний ринковий нагляд.

Водночас, в пп.6.1 п.6 Положення №206 передбачено, що Інспекції Держспоживінспекції України мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, а також здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «;Про загальну безпечність нехарчової продукції», «;Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, є Закон України «Про захист прав споживачів».

У ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про непродовольчі товари доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятним для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Посилання позивача на ту обставину, що вказана норма не зазначає конкретного місця, де має знаходитись така інформація про товар, не відповідає змісту законодавства, враховуючи, що така інформація має надаватись у доступній наочній формі, такій, яка прийнята для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що продукція, яка зазначена в акті перевірки підпадає під дію ДСТУ 4519:2006 «Споживче маркування товарів легкої промисловості» та ГОСТ 10540. П. 4.6. вказаного ДСТУ передбачає, що у споживчому маркуванні щодо товару / виробу має бути така інформація: 1) назва країни походження; 2) назва та місце розташування виробника; 3) дата виготовлення. Згідно із ГОСТ 10540 на виробах «трикотажні купальні костюми для жінок» повинна міститись інформація про зріст, обхват грудей, обхват стегон.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідна, доступна та своєчасна інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування -про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в т.ч. харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у її складі генетично-модифікованих компонентів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Згідно із ч. 2 ст. 15 вказаного закону інформація, передбачена ч. 1 цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також на маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Посилання позивача на те, що така інформація надавалась споживачам і міститься частково на ціннику, частково -у куточку споживача, частково - на касі магазину, в рекомендаціях по догляду за текстилем та взуттям не доведена суду у встановленому порядку належними доказами. Так, з поданих позивачем копій інформаційного бюлетеня, інформації про виробників тощо не вбачається факту її розміщення у визначених місцях і доказів надання її споживачам надано не було. Крім того, у поданих позивачем матеріалах не міститься таких реквізитів як зріст, обхват грудей, обхват стегон, дата виготовлення, про що зазначено в акті перевірки.

Водночас, судом першої інстанції вірно зазначено, що надані позивачем до суду копії етикеток, маркування, які за твердженнями останнього, вказують на наявність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, яка була об'єктом перевірки, не спростовують висновків Інспекції, зроблених під час перевірки ДП «Адідас-Україна», оскільки не дають підстав стверджувати, що дані факти існували під час проведення посадовими особами Інспекції перевірки, результати якої оскаржуються.

Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Актом перевірки встановлено, що позивач реалізував непродовольчі товари на загальну суму 109460,00 грн.

З огляду на вищевказане, у зв'язку із здійсненням «Адідас-Україна» реалізації продукції без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача оскаржуваною постановою № 0031 від 30.03.2012 року штрафних санкцій у розмірі 32838,00 грн., що становить 30% вартості одержаної для реалізації партії товару.

Поряд з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту додатку № 7 до акту перевірки (зведені дані про результати перевірки продукції, яка не відповідає вимогам нормативно-правових актів) слідує, що посадовими особами Інспекції під час перевірки було також встановлено порушення норм ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на належну якість продукції.

У відповідності до положень даної статті, зокрема, передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативними документами. Щодо окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. На товари, що ввозяться на територію України, повинен бути передбачений законодавством документ, який підтверджує їх належну якість.

Пунктом 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, або у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на відповідний вид продукції, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з матеріалів справи предметом перевірки були товари легкої промисловості, зокрема, спортивні костюми чоловічі та жіночі, а також купальні костюми жіночі.

У відповідності до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного врегулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року даний вид продукції не підлягає обов'язковій сертифікації.

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що зазначене вище порушення, передбачене пунктом 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», не було зазначене в постанові про накладення стягнень № 0031 від 30.03.2012 року у переліку порушень, за які передбачена відповідальність у відповідності до статті 23 вказаного Закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанову № 0031 від 30.03.2012 року слід скасувати в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 54730,00 грн., оскільки не встановлено порушень ДП «Адідас-Україна», відповідальність за які передбачена пунктом 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року у справі № 2а-3839/12/1370 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про накладення стягнень № 0031 від 30.03.2012 року в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 54730,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

Д.М. Старунський