Справа № 826/262/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/262/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 квітня 2016 року 08:25 справа №826/262/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Комунального підприємства “Київпастранс”

до

Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві

третя особа

Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва

про

визнання дій протиправними, скасування постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство “Київпастранс” (далі по тексту – позивач, КП “Київпастранс”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту – відповідач, ВДВС Подільського РУЮ), в якому просить: 1) визнати протиправними дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві; 2) скасувати постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 24 грудня 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/262/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 14 березня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 14 березня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На примусовому виконанні у ВДВС Печерського РУЮ знаходиться виконавче провадження ВП №47019687.

У межах вказаного виконавчого провадження постановою заступника начальника ВДВС Печерського РУЮ від 24 грудня 2015 року про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти позивача, що містяться на його рахунках у межах суми 30 253 823,53 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем винесено вищезазначену постанову з порушенням норм Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція), та без урахування того, що між позивачем та кредитором – Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві затверджено графік погашення заборгованості зі сплати платежів до пенсійного фонду України в місті Києві до 2016 року.

Відповідач письмових заперечень проти позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Позивач зазначає, що 27 березня 2015 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47019687.

24 грудня 2015 року заступником начальника ВДВС Печерського РУЮ прийнято постанову у виконавчому провадженні ВП №47019687 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти позивача, що містяться на його рахунках у межах суми 30 253 823,53 грн.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що державний виконавець зобов’язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частина перша статті 52 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої-третьої статті 57 Закону України “Про виконавче провадження” арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови у межах суми стягнення.

Таким чином, оскільки розмір заборгованості, за яким відкрито виконавче провадження ВП №47019687, становить згідно виконавчого листа від 19 вересня 2012 року 1 008 204,61 грн., саме в межах суми 1 008 204,61 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №47019687 міг накладатися арешт на кошт позивача.

Постанова відповідача від 24 грудня 2015 року мотивована тим, що у ВДВС Подільського РУЮ на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №47136011, до складу якого входить 191 виконавчих проваджень по стягненню з КП “Київпастранс” боргу на загальну суму 30 253 823,53 грн.

Проте, як встановлено судом, постанова від 24 грудня 2015 року винесена не в рамках зведеного виконавчого провадження ВП №47136011, а в рамках виконавчого провадження ВП №47019687, тому накладення арешту на кошти позивача у межах суми 30 253 823,53 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №47019687 є незаконним.

Враховуючи викладене, на думку суду, дії заступника начальника ВДВС Подільського РУЮ по прийняттю постанови про накладення арешту на кошти позивача від 24 грудня 2015 року ВП №47019687 не відповідають вимогам Закону України “Про виконавче провадження” і є протиправними, а така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Подільського РУЮ не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов КП “Київпастранс” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства “Київпастранс” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови про арешт коштів боржника від 24 грудня 2015 року ВП №47019687.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 24 грудня 2015 року ВП №47019687.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства “Київпастранс” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко