Справа № 810/5666/15
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5666/15 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.01.16 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.16 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи.

В період з 26.04.86 року по 29.04.86 року позивач, на підставі наказу УВС Київського облвиконкома №069, був відряджений до зони відчуження в м. Прип`ять, що підтверджується маршрутним листом від 11.03.2003 №20/Б-90, довідкою ГУ МВС у Київській області від 11.06.2015 року 3/Б-468.

25.01.12 року позивач звернувся до ГУ МВС із заявою про видачу довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження.

24.02.12 року відповідачем-1 було видано довідку від 24.02.2012 року №136а про грошове забезпечення позивача.

Не погоджуючись із розрахунком грошового забезпечення, зазначеному у довідці від 24.02.2012 року, позивач неодноразово, протягом 2012-2015 року, звертався до ГУ МВС у Київській області із заявами про видачу нової довідки, з урахуванням коштів за отриману підвищену дозу радіоактивного опромінення.

Надалі, відповідачем-1 було направлено на адресу позивача довідку від 15.06.2015 року №380 з детальним розрахунком.

Також, відповідачем-1 надано лист ОСОБА_2 від 16.06.2015 №2/Б-128, яким повідомлено позивача, що в картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що позивач отримував разову грошову допомогу за отриману максимально допустиму дозу радіації, а тому, підстав для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження, немає, та роз`яснено, що грошові винагороди, які позивач отримував в зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради, Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 не включаються.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно видав довідку про розмір заробітної плати, відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі за текстом - Закон № 796-XII), передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17 травня 1986 року № 964 рс (далі - Розпорядження № 964 рс) визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Положеннями абзацу 1 Розпорядження № 964 рс, дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії, здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», вищезазначені норми оплати праці в зонах небезпеки поширені на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 26 квітня по 29 квітня 1986 року відносився до осіб офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ, виконував свої службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримав опромінення, що перевищує гранично допустиму межу 27,62 бер.( а/с.14) та мав право на отримання одноразової винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації, тобто 500 крб.

Приписами пункту 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р передбачено, що для соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок провести в межах фонду заробітної плати МВС.

Як наголошувалось вище, у період з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року позивач мав право на отримання одноразової винагороди, у розмірі 500 крб, але її не отримав.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку, обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, в разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Колегія суддів наголошує, що розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи , одноразова грошова винагорода не була включена до заробітної плати позивача та в матеріалах справи відсутні належні та допустипі докази нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, в розмірі, 500 крб.

Колегія суддів зазначає, що наразі одноразова грошова допомога, в розмірі, 500 крб., не може бути сплачена позивачу, оскільки, пропущено строк на звернення до суду з такою вимогою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що у відповідача не було законних підстав для проведення розрахунку грошового забезпечення із врахуванням грошової винагороди, доказів отримання якої в матеріалах справи немає, як і відсутні підстави для видачі нової довідки, з врахуванням даної виплати.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206,212,254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.01.16 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: А.Ю. Коротких

О.Г Хрімлі

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.