Справа № 825/574/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/574/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Соломко І.І.,

суддів Д`якова В.І.

Клопота С.Л.,

за участі секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Полотняка Р.О.,

представника третьої особи Тарасенка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо залишення без реалізації документів про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити на адресу Міністерства оборони України заяву та додані документи щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 1984 по 1986 роки він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військах КДБ СРСР та брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, під час яких отримав осколочні поранення голови та ніг, внаслідок чого йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Позивач стверджує, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, в зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про її отримання, але отримав відповідь про повернення документів без реалізації, оскільки вони не мають розглядатися Міністерством оборони України. Вважає, що не розгляд заяви по суті відповідачем, до компетенції якого належить вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, порушує його права.

Ухвалою суду від 31.03.2016 залучено третю особу на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що позивач звільнявся з Прикордонних військ, а тому виплата одноразової допомоги повинна здійснюватись Державною прикордонною службою, а не Міністерством оборони України.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника та письмові заперечення (а.с.38-40).

Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України в судовому засіданні просив врахувати те, що позивач військову службу в органах Держприкордонслужби України не проходив, тому в останньої відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. При цьому зазначив, що законодавством встановлений обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР в період з 1984 по 1986 роки, в т.ч. з 15.04.1985 по 20.05.1986 брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан та отримав осколочні поранення голови та ніг.

З копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 2746 від 11.22.2013 вбачається, що поранення, контузія, захворювання позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 16).

Відповідно до довідок МСЕК № 018968 від 22.03.2016 та серії АВ № 0128551 від 25.03.2016 (а.с. 17,18) позивачу встановлена безтермінова III група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та видано посвідчення № НОМЕР_2 (а.с.19).

Позивач звернувся з заявою до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо прийняття рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, яка в подальшому в установленому порядку надіслана до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для її розгляду та прийняття рішення (а.с. 41-43).

За наслідками розгляду заяви, Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 19.02.2016 № 248/3/6/672 повернув документи позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю, оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР, тому виплата йому одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України (а.с. 41).

02.03.2016 листом за № 5/886с Чернігівський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про вищевказане рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.45).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги та прийняття відповідного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 16-3 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

При цьому, абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

З аналізу вказаної норми права слідує, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба у прикордонних військах колишнього СРСР.

Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (у даному випадку Прикордонних військ КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, зокрема зазначених в постановах від 18.11.2014 та 21.04.2015 (справа № 21-446а14, №21-135а15) .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , що позивач з 23.10.1984 по 18.12.1985 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР, а тому Міністерство оборони України, до повноважень якого належить вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, зобов`язано було з дотриманням процедури розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення (позитивне або негативне).

Таким чином, враховуючи, що заява позивача про призначення одноразової грошової допомоги, в порушення норм чинного законодавства, була повернута без розгляду (реалізації), суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо залишення без реалізації документів про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, слід відмовити, оскільки по суті ця вимога не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту шляхом оскарження рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити на адресу Міністерства оборони України заяву та додані документи щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, то суд вважає їх безпідставними, оскільки комісаріат ці дії вже виконав, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги.

В решіті позовних вимог відмовити

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя І.І. Соломко

Судді В.І. Д`яков

С.Л. Клопот