Справа № 820/266/16
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 820/266/16

Головуючий 1 інстанції: Самойлова В.В.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Бенедик А.П., Суддя Калиновський В.А.

при секретарі Тітовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі № 820/266/16

за позовом ОСОБА_1

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративний позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № 00033/1704 від 07.05.15 р. про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку в розмірі 25000,0 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. замінено відповідача по справі Індустріальну ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області на Індустріальну ОДПІ ГУ ДФС України у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. по справі № 820/266/16 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. по справі № 820/266/16 та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що Індустріальною ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 00033/1704 від 07.05.15 р., яким ОСОБА_1 нарахований транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,0 грн. Згідно цього податкового повідомлення-рішення сума податку була визначена на підставі п. 267.6.2 ст. 267 ПК України, а саме: сплата транспортного податку власників легкових автомобілів з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 см. куб. на 2015 р. за автомобіль TOYOTA HAGHLANDER, 2013 р. випуску (реєстрація 19.04.13 р.).

Позивач скористався правом адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, але Головним управління ДФС у Харківській області за результатами розгляду первинної скарги було винесено рішенням № 1216/С/20-40-10-04-14 від 30.07.15 р., яким податкове повідомлення-рішення № 00033/1704 від 07.05.15 р. залишено без змін, а скарга - без задоволення. Також рішенням Державної фіскальної служби України повторна скарга на рішення № 1216/С/20-40-10-04-14 від 30.07.15 р. та податкове повідомлення-рішення № 00033/1704 від 07.05.15 р. залишені без задоволення.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у 2015 р. автомобіль позивача ще не є об'єктом оподаткування відповідно ст. 267 ПК України, оскільки такий обов'язок у позивача виникає з 01.01.16 р., так як норма, якою був закріплений порядок нарахування та сплати транспортного податку, було введено в дію Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно прикінцевих положень якого, даний закон набирав чинності з 01.01.15 р.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З 01.01.15 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, був введений транспортний податок.

Згідно п. 54.3.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми ПДВ платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За приписами ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Відповідно п. 267.1.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в т.ч. нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно п. 267.2.1 цієї статті є об'єктами оподаткування. В п. 267.2.1 ст. 267 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Згідно п. 267.5.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,0 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно п. 267.2.1 цієї статті.

Таким чином, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років.

При цьому згідно п. 14.1.251 ст. 14 ПК України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби. Таким чином, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 14.1.163 ст. 14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше. Відповідно п. 267.4, п. 267.5 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,0 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно п. 267.2.1 ст. 267 ПК України. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Згідно п. 267.6.1, п. 267.6.2 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Водночас в п. 10.1.1 ст. 10 ПК України визначено, що до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, в склад якого, відповідно п. 265.1.2 ст. 265 ПК України, входить транспортний податок. Відповідно п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Отже, транспортний засіб, який рахується за позивачем, є об'єктом оподаткування в розумінні п. 267.2.1 ст. 267 ПК України, а тому контролюючий орган правомірно нарахував суму транспортного податку.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за позивачем зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA моделі HIGHLANDER, 2013 р. випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., а отже у відповідності до норм діючого законодавства є об'єктом оподатковування в розумінні приписів ст. 267 ПК України. Таким чином, грошове зобов'язання, визначене податковим повідомлення-рішенням № 00033/1704 від 07.05.15 р., є таким, що винесене у відповідності до норм діючого податкового законодавства та підлягає сплаті.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що у 2015 р. автомобіль позивача ще не є об'єктом оподаткування відповідно ст. 267 ПК України, оскільки такий обов'язок у позивача виникає з 01.01.16 р., так як норма, якою був закріплений порядок нарахування та сплати транспортного податку, була введена в дію Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно прикінцевих положень якого даний закон набирав чинності з 01.01.15 р., колегія суддів зазначає, що згідно п. 4.1.9 ст. 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Принцип стабільності застосовується у разі внесення змін до елементів податків та зборів, а не при прийнятті нових податків.

Положеннями п. 4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. При цьому згідно п. 4.4 ст. 4 цього Кодексу установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховою Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Приписами п. 10.1.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України транспортний податок відносять до місцевих податків, як податок на майно.

Відповідно ст. 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», прийнятим 28.12.14 р., введено в дію положення ст. 267 ПК України, яке, починаючи з 01.01.15 р., по новому встановлює, регулює, визначає об'єкт оподаткування, платників цього транспортного податку, розмір ставки, податковий період за який підлягає обчисленню та сплаті, його адміністрування податковим органом.

Транспортний податок, не зважаючи на те, що він відноситься до місцевого податку, його справляння та зарахування здійснюється до місцевої ради, в той же час він є таким, що визначний та встановлений Верховною Радою України, яка має відповідні повноваження на це. Такі повноваження на встановлення податку з усіма його критеріями та елементами є виключною компетенцією цього органу. Таке регулювання суспільних відносин між відповідними суб'єктами органів влади в сфері податків та зборів, час їх застосування має різне правове навантаження та сферу правового впливу на такі відносини.

Згідно п. 7.3 ст. 7 ПК України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Щодо твердження позивача про те, що у п. 12.3.4 ст. 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), а в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, колегія суддів зазначає, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори з тих підстав, що такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

В п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-V111 від 28.12.14 р. рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 р. податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 р. податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) і акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також законодавець передбачив, що в 2015 р. до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 р. не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В перехідних положеннях Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.14 р., яким були внесені зміни до ПК України щодо особливостей справляння транспортного податку, зазначені особливості прийняття рішення щодо встановлення місцевих податків, зокрема транспортного податку, на 2015 р. Як передбачено в п. 1 Прикінцевих положень цього Закону, органам місцевого самоврядування (сільським, селищним міським радам) необхідно в місячний термін, тобто до 01.02.15 р., прийняти відповідні рішення.

Рішення 36 сесії 6 скликання Харківської міської ради про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 N 126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» прийняте 21.01.15 р., тобто після 15.07.14 р., разом з тим, як вже було зазначено вище рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори з тих підстав, що такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України, а тому вказані вище доводи позивача є необґрунтованими.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла о висновку що грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № 00033/1704 від 07.05.15 р., яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,0 грн., є таким, що винесене у відповідності до норм чинного податкового законодавства та підлягає сплаті.

Судом першої інстанції не були враховані вищенаведені обставини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. по справі № 820/266/16 прийнята з порушенням вимог чинного законодавства вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Індустріальної ОДПІ м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. по справі № 820/266/16 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.16 р. по справі № 820/266/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Калиновський В.А.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12.04.2016 року.