Справа № 821/427/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/427/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Апеляційного суду Херсонської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною відмову Апеляційного суду Херсонської області щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою станом на вересень 2013 року; зобов'язати Апеляційний суд Херсонської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою (станом на вересень 2013 року) судді Апеляційного суду Херсонської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з липня 1997 року працював на посаді судді Цюрупинського районного суду Херсонської області, а у травні 1982 року був обраний безстроково на посаду судді Апеляційного суду Херсонської області. У вересні 2013 року подав заяву про відставку у зв'язку з досягненням 65-ти річного віку до Вищої ради юстиції України, яка була розглянута Верховною Радою України лише 25.12.2014 р. та прийнято постанову про звільнення. 29.12.2014 р. наказом голови Апеляційного суду Херсонської області звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. Зазначає, що Апеляційним судом Херсонської області відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги тому, що на момент виходу у відставку не було правових підстав для виплати такої допомоги. Вважає таку відмову протиправною, оскільки вона суперечить Конституції України та вимогам законодавства.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Приписами ч.4 ст.122 КАС України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з липня 1997 року позивач працював на посаді судді Цюрупинського районного суду Херсонської області, а у травні 1982 року був обраний безстроково на посаду судді Апеляційного суду Херсонської області.

У вересні 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про відставку у зв'язку з досягненням 65-ти річного віку до Вищої ради юстиції України.

25.12.2014 р. заява про відставку розглянута та задоволена постановою Верховної Ради України № 59-VIII.

Наказом голови Апеляційного суду Херсонської області від 29.12.2014 р. № 123-ОС позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку.

18.01.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

24.03.2016 р. Апеляційний суд Херсонської області листом № 081-24/16/2016 повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку, оскільки стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" була виключена відповідно до положень Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. № 1166-VІІ.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду.

При вирішенні правомірності відмови відповідачем у нарахування та виплаті позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями п.9 ч.5 ст.126 Конституції України передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частинами 1, 3 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Згідно ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 р. № 10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", також передбачено право позивача на вихідну допомогу.

Конституційний Суд України зазначив, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

За своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Тобто, реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", є підставою для виплати такому судді вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту Вищої ради юстиції, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 04 квітня 2010 року № 791/0/15-10 передбачено, що розгляд питання про відставку судді включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Таким чином, Вища рада юстиції за наявності у судді відповідного стажу роботи уповноважена перевіряти лише справжність волевиявлення судді, водночас відмовити в задоволенні заяви про відставку з інших підстав Вища рада юстиції не правомочна.

Подібну роль у цьому процесі відведено й Верховній Раді України, оскільки, згідно з положеннями статті 216 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України "Про Регламент Верховної Ради України" керівництво Верховної Ради України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 88 Конституції України підготовку питань про звільнення з посад суддів Конституційного Суду України та суддів, обраних Верховною Радою безстроково, до розгляду на пленарних засіданнях Верховної Ради організовує Голова Верховної Ради України, а в разі його відсутності - Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України.

Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не може скасовувати вже існуюче на той час право судді Дубченка П.П. на одержання вихідної допомоги.

Такі зміни до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" могли стосуватися щодо суддів, у яких на час набрання ними чинності не виникло право на відставку.

Згідно статей 23, 25 Загальної Декларації прав людини, кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої, та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення, але цього всього держава незаконно позбавила позивача.

Суд враховує, що 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Разом з тим, зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги, оскільки право на відставку реалізовано ним до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".

Так, відповідно до частини третьої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Отже, подання заяви про відставку та внесення Вищою радою юстиції відповідного подання до Верховної Ради України вказує на набуття суддею права на відставку.

Судом встановлено, що заяву про відставку ОСОБА_1 подав у вересні 2013 року, однак лише 25 грудня 2014 року заява про відставку розглянута та задоволена постановою Верховної Ради України № 59-VIII.

З викладеного слідує, що фактичне звільнення позивача з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку відбулося більш ніж через рік на підставі постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №59-VІІІ "Про звільнення суддів".

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.113 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним 65-ти років. 65 років ОСОБА_1 виповнилося 23 жовтня 2013 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено статтю 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів".

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Конституційний Суд України відзначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючі одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних з статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Відтак, враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Таким чином, оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини першої статті 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів", що є підставою для зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

Суд звертає увагу на те, що тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від його волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням зазначених обставин, норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність не виплати вихідної допомоги, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 122, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Апеляційного суду Херсонської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язати Апеляційний суд Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 12.3