Справа № 822/4080/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"22" березня 2016 р. м.Київ №К/800/50463/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів: головуючої Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., за участю секретаря судового засідання Іванова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "ЄАВТ"

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 року

у справі № 822/4080/14

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "ЄАВТ"

до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЄАВТ» звернулось до суду з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 липня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 163474,25 грн., в тому числі за основним платежем 86048 грн. і штрафними санкціями 77427,25 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року позов задоволено, спірне податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2015 р. постанову судів попередніх інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2014 року №. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволені позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку приватного виробничо-комерційного підприємства "ЄАВТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо достовірності та повноти нарахування податку на прибуток за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено акт №467/22-09-22-01/21346518 від 29.04.2014 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 163474,25 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 86048 грн. і штрафними санкціями в розмірі 77427,25 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 151.1 ст. 151, 152.11 ст. 152, п.п.154.6 ст. 154 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 86048 грн.

Суть порушення зазначено в тому, що позивач в період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року для визначення розміру податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, не правильно застосовував нульову ставку податку на прибуток, передбачену п.154.5 ст.154 ПК України, оскільки ним не дотримано критерій щодо нарахування заробітної плати за кожен місяць звітного року у розмірі не меншому двох мінімальних заробітних плат по окремих працівниках підприємства, а саме: нараховано заробітну плату у розмірі меншому, ніж дві мінімальні заробітні плати, працівникам, які працюють за сумісництвом на посадах головного бухгалтера (0,5 ставки), інженера з техніки безпеки (0,25 ставки), та майстра по ремонту залізничної колії (0,5 ставки).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до відомостей щодо нарахування заробітної плати сумісникам за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року у перерахунку на повний робочий місяць заробітна плата зазначених осіб перевищувала дві мінімальні заробітні плати, а тому суміснику, який перебуває з платником податку у трудових відносинах та працює на 0,5 ставки, заробітна плата має нараховуватися у розмірі, який у перерахунку на повний робочий місяць складає не менше ніж дві мінімальні зарплати, встановлені законом. При цьому такий сумісник повинен мати основне місце роботи. Тобто, платник податку може скористатися правом на застосування ставки 0 відсотків за умови, що розмір нарахованої заробітної плати (доходу) працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, є не меншим, ніж дві мінімальні заробітні плати, розмір якої встановлено законом, а розмір нарахованої заробітної плати сумісникам відповідає співвідношенню між двома мінімальними заробітними платами, встановленими законом, та відповідною частиною ставки, яку їм виплачують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції прийшов протилежного висновку, зазначивши, що п.п.1546. ст. 154 Податкового кодексу України передбачає застосування 0 ставки податку на прибуток, за умови нарахування за кожний місяць звітного періоду заробітної плати (доходу) працівників, які перебувають з платником податку у трудових відносинах, у розмірі не менше, ніж дві мінімальні заробітні плати, і зазначена норма не ставить в залежність розмір нарахованої заробітної плати від характеру трудових відносин, тривалості робочого дня, зайнятості неповного робочого дня.

Колегія суддів вважає такі висновки суду апеляційної інстанції помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.154.6 ст. 154 Податкового кодексу України, - на період з 1 квітня 2011 року до 1 січня 2016 року застосовується ставка 0 відсотків для платників податку на прибуток, у яких розмір доходів кожного звітного податкового періоду наростаючим підсумком з початку року не перевищує трьох мільйонів гривень та нарахованої за кожний місяць звітного періоду заробітної плати (доходу) працівників, які перебувають з платником податку у трудових відносинах, є не меншим, ніж дві мінімальні заробітні плати, розмір якої встановлено законом, та які відповідають одному із таких критеріїв:

а) утворені в установленому законом порядку після 1 квітня 2011 року;

б) діючі, у яких протягом трьох послідовних попередніх років (або протягом усіх попередніх періодів, якщо з моменту їх утворення пройшло менше трьох років), щорічний обсяг доходів задекларовано в сумі, що не перевищує трьох мільйонів гривень, та у яких середньооблікова кількість працівників протягом цього періоду не перевищувала 20 осіб;

в) які були зареєстровані платниками єдиного податку в установленому законодавством порядку в період до набрання чинності цим Кодексом та у яких за останній календарний рік обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) становив до одного мільйона гривень та середньооблікова кількість працівників становила до 50 осіб.

При цьому, якщо платники податку, які застосовують норми цього пункту, у будь-якому звітному періоді досягли показників щодо отриманого доходу, середньооблікової чисельності або середньої заробітної плати працівників, з яких хоча б один не відповідає критеріям, зазначеним у цьому пункті, то такі платники податку зобов'язані оподаткувати прибуток, отриманий у такому звітному періоді, за ставкою, встановленою пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що застосовуючи правила цієї статті, позивач повністю дотримався цих вимог і крім того, розмір середньої заробітної плати працівників підприємства за кожний місяць вказаного періоду є вищим, ніж дві мінімальні заробітні плати.

Таким чином, позивач, правомірно скористався можливістю звільнення від оподаткування, оскільки ним дотримано всіх законодавчо встановлених критеріїв.

Більш того, суд першої інстанції правильно зазначив, що платник податку діяв відповідно до наданого йому роз'яснення Державною фіскальною службою України від 19.08.2014 р.

Відповідно до статті 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "ЄАВТ" - задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.11.2015 року - скасувати, та залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.07.2015 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.П. Юрченко

Г.К.Голубєва