Справа № 759/2945/16-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/2945/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Заєць Т.О. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Грищенко В.Е., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною, визнання постанови незаконною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною, визнання постанови незаконною, зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає спірну постанову протиправною та незаконною, оскільки надіслані боржником на виконання постанови суду документи містять неточну та недостовірну інформацію, зокрема, номер виконавчого провадження зазначено не вірно, відсутня дата отримання виконавчого листа, дата прийняття рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, не зазначено даних про особу, яка прийняла рішення, відсутні відомості про особу, якої стосується рішення. Документи відправлені не уповноваженою особою, рішення винесено не уповноваженою особою. Державний виконавець не впевнився в тому, що боржник надіслав потрібне рішення про призначення державної соціальної допомоги, в розуміння ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». На думку позивача, зазначені обставини вказують на те, що рішення суду не виконано.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

18 січня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухою О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 49838688 про примусове виконання виконавчого листа № 759/10328/15-а, виданого 13 січня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», надіслати ОСОБА_2 рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за його заявою від 04.02.2015 року (а. с. 6).

28 січня 2016 року Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація на виконання постанови суду надіслала на адресу позивача рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за заявою від 04 лютого 2015 року на трьох аркушах (а. с. 7-8).

До рішення додано копію розрахунку державної соціальної допомоги, розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім'ї для призначення державної соціальної допомоги від 04 лютого 2015 року, які боржник надіслав одночасно з рішенням (а. с. 10-11).

19 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 49838688, посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою встановлено, що рішення суду фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим документом. ОСОБА_2 28 січня 2016 року надіслано рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за його заявою від 04 лютого 2015 року (а. с. 32-33).

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.02.2016 року винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухою О.Я. в межах повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією надіслано позивачу рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям від 04.02.2015 року, як зазначено у виконавчому документі, тобто рішення суду виконане в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, у разі якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 181 КАС України).

З аналізу вказаних норм вбачається, що під час розгляду справи позивач повинен зазначити які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень, а суди встановити, чи дійсно порушують дії суб'єкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача у даній справі не були порушені, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, державний виконавець здійснив необхідні дії щодо виконання виконавчого документа в строки та в межах повноважень передбачених Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду виконане в повному обсязі, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 07.04.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.