Справа № 804/12592/15
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ»

в с т а н о в и В:

ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- зупинити видаткові операції на рахунках Державного підприємства з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» (код ЄДРПОУ 24433063);

- заборонити Державному підприємству з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» відчуження майна;

- зобов’язати Державне підприємство з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

В обґрунтуванні заявлених вимог ДПІ посилалась на те, що підприємство має податковий борг перед бюджетом у розмірі 673050,90грн. У межах наданих повноважень, з метою вжиття заходів щодо погашення податкової заборгованості, податковою службою на адресу підприємства направлено лист за вих. №829/10/04-66-25-23, яким запропоновано визначити перелік майна для здійснення опису в податкову заставу. Відповідач не надав документів, необхідних для здійснення опису майна у податкову заставу, що підтверджується актом, складеним податковим керуючим від 21.08.2015 р. №1/24433063. Зазначені обставини ДПІ визначено як підставу для звернення з позовом до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року позов задоволено. Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що на законну вимоги контролюючого органу відповідачем, який має податкову заборгованість, не було надано документів для опису майна у податкову заставу. Вказані обставини, відповідно до п.89.4 ст.89 ПК України є підставою для звернення контролюючого органу з позовом до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов’язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову,

оскільки не звернув увагу на те, що відповідач не є власником майна, відносно якого ставиться питання про опис у податкову заставу. Відповідач вказує на те, що зазначене майно є власністю Держави та передано підприємству до статутного фонду. Пп.87.3.2 п.87.3 ст.87 ПК України визначено, що не можуть бути використанні як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків. З цих підстав відповідач вказує на необґрунтованість заявлених позивачем вимог. При цьому, заявник апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення підприємства про те, що питання щодо передачі для опису у податкову заставу майна (його перелік) узгоджується з Міністерством економічного розвитку України, яке є засновником Державного підприємства з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ». Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що податкова служба має право на звернення до суду про стягнення податкового боргу, але рішень судів про стягнення податкового боргу позивачем не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, свідчать про те, що державне підприємство з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» (код ЄДРПОУ 24433063) перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області як платник податків і зборів.

Станом на 27.08.2015 року державне підприємство з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» має податковий борг, який становить суму узгоджених але не сплачених податкових зобов’язань:

- з податку на додану вартість у розмірі 516103,65 грн. згідно поданих податкових декларацій:

- з земельного податку у розмірі 153418,88 грн. згідно поданих податкових розрахунків:

- з надходжень від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в розмірі 997,81грн. згідно поданих податкових декларацій:

- з податку на прибуток в розмірі 1464,00 грн. (пеня);

- зі збору за спеціальне водокористування в розмірі 1066,56 грн. згідно наданих декларацій:

З урахуванням часткової сплати податковий борг складає 673 050,90 грн., що підтверджується відомостями інтегрованої картки платника податків, залученою до матеріалів справи.

Встановлені обставини також свідчать про те, що 14.01.2015 року відповідачем було винесено податкову вимогу №3373-25, в якій визначено податковий борг Державного підприємства з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» станом на 13.01.2015 року у розмірі 294263,73 грн. (а.с. 54).

У зв’язку з наявністю у підприємства податкового боргу, 17.01.2015р. виконуючим обов’язки начальника ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято Рішення про опис майна у податкову заставу (а.с. 55).

17.01.2015 року податковою службою на адресу Державного підприємства з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» було направлено лист за вих.№829/10/04-66-25-23, яким відповідачу запропоновано самостійно визначити перелік майна (виходячи з його ліквідності) для здійснення опису у податкову заставу, яке в подальшому можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Вказаний лист, разом із вимогою № 3373-25 від 14.01.2015 р. і Рішенням про опис майна у податкову заставу від 17.01.2015р., були направлені на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 56). Факт отримання вказаного запиту відповідачем не заперечується.

21.08.2015 року податковим керуючим, у звязку із ненаданням Державним підприємством з переробки брухту та відходів із вмістом дорогоцінних металів «Дніпро-ВДМ» документів, необхідних для опису майна у податкову заставу було складено Акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу №1/24433063 (а.с. 53).

Встановивши обставини, які свідчать про наявність у підприємства податкового боргу, про вжитті контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу, про не надання платником податків документів для опису майна у податкову заставу, суд першої інстанції вказав на наявність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 88.1 та 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з пп.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Таким чином, право податкової застави виникає не залежно від того, чи звертався контролюючий орган з позовом до суду про стягнення з платника податків сум податкової заборгованості, як про те зазначав відповідач в апеляційній скарзі.

Відповідно з п.89.2 ст.89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Отже, вказаною нормою права визначено те, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, у тому числі і на те, яке перебуває у господарському віддані або оперативному управлінні.

Таким чином, посилання відповідача на те, що оскільки майно, яке є державною власністю, закріплено за підприємством на праві господарського відання, то на нього не може поширюватися право податкової застави, є необґрунтованими.

При цьому, безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання відповідача на положення пп.87.3.2 п.87.3 ст.87 ПК України, яким передбачено, що майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

Тобто, положення вказаної норми права стосуються майна, яке перебуває у володінні або користуванні платника податків у зв’язку з виконанням цивільних договорів та не стосується майна, яке знаходиться у платника податків на праві господарського відання або оперативного управління.

Необгрунтованими колегія суддів вважає і посилання заявника апеляційної скарги на положення Статуту підприємства, оскільки спірні питання, а саме підстави та порядок виникнення права на податкову заставу, регулюються не положеннями Статуту підприємства, а нормами Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

У відповідності до п.89.4 ст.89 ПК України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу. Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем на обов’язків запит контролюючого органу не було подано документів, необхідних для опису майна у податкову заставу, то з урахуванням положень п.89.4 ст.89 ПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Під час розгляду справи як у суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції представник відповідача наполягав на тому, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, було відстрочено та розстрочено сплату податкового боргу, у зв’язку з чим податкова служба дійшла необґрунтованого висновку про виникнення права на податкову заставу.

Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, суд першої інстанції правильно вказав на те, що посилання представника відповідача на судові рішення у справі №804/6927/15 та №804/4489/15 є безпідставними, оскільки зазначені судові рішення не стосуються податкового боргу виникнення якого проаналізовано в межах цієї справи та у зв’язку з наявністю якого виникли спірні правовідносини між сторонами, які є предметом розгляду у цій справі.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 06.04.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк