Справа № 22-а/0690/2794/11
Суддя: Забродський М. І.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

%

ЗО червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Житомирської області

в складі:

головуючого - судді: Забродського М.І,

суддів: Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

з участю секретаря судового засідання Григоровича А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації Житомирської області

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 18 травня

2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1

до управління праці і соціального захисту населення Олевської районної

державної адміністрації та управління праці і соціального захисту Овруцької

районної державної адміністрації про стягнення коштів, передбачених Законом

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи (надалі Закон № 796-12),

в с т а н о в и ла:

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до

відповідачів і просила стягнути з управління праці та соціального захисту

населення Овруцької райдержадміністрації грошову допомогу у звязку з

обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у

розмірі 1091 грн. 40 коп. за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, а з

управління праці та соціального захисту населення Олевської

райдержадміністрації доплату до заробітної плату розмірі 6811,69 грн. за період

з 01.01.1998 року по 31. 07. 2001 року.

В обгрунтування позову зазначала, що ці виплати їй проводилися

відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996

року у твердих грошових сумах а не виходячи з розміру мінімальної заробітної

плати, як це передбачено Законом.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 18

травня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії управліннь праці і соціального захисту

населення Овруцької районної державної адміністрації та Олевської районної

державної адміністрації, по застосуванню постанови Кабінету Міністрів

України №836 від 26 липня 1996 року, щодо виплат ОСОБА_2 грошової

компенсації та доплати до заробітної плати, як потерпілій внаслідок аварії на

ЧАЕС.

Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олевської

районної державної адміністрації на користь позивачки 6651,55 грн. доплати до

заробітної плати за період з січня 1998 року по серпень 2001 року, а з

управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної

державної адміністрації на її користь 1091,40 грн. допомоги у звязку з

обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за

період з жовтня по грудень 2007 року

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації просить постанову районного суду

скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні

позову.

Посилається на те, що виплата компенсацій і допомог, передбачених

Законом № 796-12 працюючим громадянам проводиться підприємствами де

вони працюють. Після того коли надійдуть кошти з Державного бюджету до

Управління вони перераховують їх підприємству.

Перевіривши постанову суду в межах доводів апеляційної скарги,

визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що

апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в м. Левковичі

Овруцького району територія якого віднесена до зони гарантованого

добровільного відселення. Працюючи у відділі освіти Олевської

райдержадміністрації та у виконавчому комітеті Дружбівської селищної ради

Олевського району вона отримувала доплату до заробітної плати у розмірі

10,50 грн. (а.с.3-4).

Законом №796-12 встановлено компенсаційні виплати особам, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, згідно ст.39

згаданого закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),

громадянам, які працюють на території зони гарантованого добровільного

відселення проводиться у розмірі 2-ох мінімальних заробітних плат.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами,

вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого

висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме Закон

№786-12, а не постанова КМУ №836 від 26.07.96 р., яка істотно звужує обсяг

встановлених законом прав.

Призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та

інших соціальних виплат, установлених законодавством, здійснюється

органами праці та соціального захисту населення, які діють відповідно до

постанов Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року №790 "Про

затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального

захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального

населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального

оз

захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної

адміністрації".

Тому суд, з урахуванням положень згаданої постанови, правомірно

визначив відповідача в особі управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації.

Разом з тим суд не врахував, що Закон України "Про оплату праці"

визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників,

які перебувають у трудових відносинах, відповідно до ст.ст. 1,2,4,21,22 якого

заробітна плата є гарантованою винагородою працівника за роботу, яку

роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої

є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти виділені на ці цілі.

У той же час передбачені ст.39 Закону № 796-12 виплати не входять до

структури заробітної плати, а відповідно до Закону України "Про формування,

порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів

щодо ліквідації Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення"

від 10.02.2000 р., фінансуються для здійснення заходів щодо ліквідації

наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та

інших джерел визначених законом.

Виходячи з наведеного доплата до заробітної плати ОСОБА_1 як

працюючій є соціальною гарантією і не входить у структуру заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до

адміністративного суду за захистом прав, свобод та Інтересів особи

встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася

або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи убачається, що позивачка звернулася до суду 15

жовтня 2008 року та просила стягнути доплату до заробітної плати за період з

01.01.1998 року по 31. 12. 2001 року в розмірі 6811,69 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції

помилково застосував ст. 233 КЗпП України відповідно до якої працівник має

право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому сум

заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки ОСОБА_1 не клопотала про поновлення строку для

звернення до суду в задоволенні вимог слід відмовити за пропуском звернення

до суду.В иходячи з наведеного постанова Овруцького районного суду від 18

травня 2009 року підлягає скасуванню з ухваленням нової.

Керуючись ст.ст. 160,195,196,198,202,207 КАС України, колегія суддів

цивільної палати,

ПОС ТАН ОВИ ЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 18

травня 2009 року, в частині стягнення на користь ОСОБА_1

Іванівни доплати до заробітної плати скасувати та ухвалити нову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці

та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації

про стягнення доплати до заробітної плати відмовити за пропуском строку

звернення до суду.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного

суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.