Справа № 815/463/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/44732/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Державна фінансова інспекція (далі - ДФІ) в Одеській області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (далі - Рада) про зобов'язання виконати частково пункт 4 та пункт 8 вимоги від 27 червня 2013 року № 850-16/1384, а саме: стягнути з голови селищної ради ОСОБА_2, як матеріально відповідальної особи, нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 262 970 грн. в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України; також повернути передані у користування земельні ділянки або оформити на них відповідні договори оренди, стягнути з відповідальних осіб, винних у безоплатній передачі земельних ділянок, шкоду в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 КЗпП України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ДФІ в Одеській області звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 КАС України порядку.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Суворівської селищної ради за період з 1 січня 2010 року по 28 лютого 2013 року складено акт від 14 червня 2013 року № 850-16/85 (далі - Акт ревізії).

На підставі зафіксованих в Акті ревізії даних та з метою усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення у подальшому, ДФІ в Одеській області винесено вимогу усунення фінансових порушень від 27 червня 2013 року № 850-16/1384 (далі - Вимога № 850-16/1384), якою в пункті 4 відповідача зобов'язано стягнути з голови селищної ради ОСОБА_2, як матеріально відповідальної особи, нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 368 972 грн. в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 КЗпП України. У пункті 8 Вимоги № 850-16/1384 позивач зобов'язав Раду повернути передані у користування земельні ділянки або оформити на них відповідні договори оренди, стягнути з відповідальних осіб, винних у безоплатній передачі земельних ділянок, шкоду в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 КЗпП України.

Оскільки на час подачі позову Радою виконано вимоги пункту 4 в частині відшкодування матеріальних цінностей від СФГ «Мавра» на суму 106 000 грн., загальна сума нестачі матеріальних цінностей становить 262 970 грн.

Ураховуючи, що Рада добровільно виконала пункти 4, 8 Вимоги № 850-16/1384 лише частково, ДФІ в Одеській області звернулось до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із законності пунктів 4, 8 Вимоги № 850-16/1384 ДФІ в Одеській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пункти 4, 8 Вимоги № 850-16/1384 ДФІ в Одеській області в частині стягнення шкоди як з голови селищної ради, так і з інших осіб, винних в безоплатній передачі земельної ділянки, є незаконними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з остаточним висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, проте вважає помилковими мотиви, з яких у задоволенні позову ДФІ в Одеській області відмовлено, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, ДФІ в Одеській області пред'явила пункти 4, 8 Вимоги № 850-16/1384, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14.

Відповідно до частини другої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про зобов'язання виконати пункти 4, 8 Вимоги № 850-16/1384.

Водночас, не дивлячись на помилковість мотивів, з яких суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, рішення цього суду по суті спору є правильними, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 2201, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.