Справа № 820/11531/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р.Справа № 820/11531/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 820/11531/15

за позовом Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана"

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Українсько-болгарське товариство з обмеженою відповідальністю "Пірана", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 20.11.2015 року №, №, № 1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 р. по справі №820/11531/15 адміністративний позов задоволено. Скасовані податкові повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 20.11.2015 р., № від 20.11.2015 р., № 1 від 20.11.2015 р.

Відповідач, Основ'янська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а тому вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 820/11531/15 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Протокольною ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 року замінено неналежного відповідача - Основ'янську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, на належного відповідача - Східну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області було проведено планову виїзну перевірку Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., про що було складено акт № 816/20-38-22-01-08/22699101 від 13.10.2015 року (т. 1, а.с. 17-43).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог: п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у сумі 524220 грн., п. 44.1 ст. 44, п.187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 411834 грн., пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 1346,85 грн.

На підставі акту відповідачем 20 листопада 2015 року були прийняті податкові повідомлення-рішення: №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 786330 грн., в т.ч. за основним платежем - 524220 грн., за штрафними санкціями - 262110 грн. (т. 1, а.с. 14), №2 від 20.11.2015 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 721005 грн., в т.ч. за основним платежем - 480670 грн., за штрафними санкціями - 240335 грн. (т. 1, а.с. 15), № від 20.11.2015 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2530,28 грн., в т.ч. за основним платежем - 1346,85 грн., за штрафними санкціями - 1183,43 грн. (т. 1, а.с. 16).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що господарські операції позивача з ТОВ "АВС Центр", ТОВ "Астрофлекс", ТОВ "Модум" та ПП "Орим", ТОВ "Південпроменерго" мали реальний характер, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, в зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

В перевіряємому періоді позивач мав господарські операції з ТОВ "АВС Центр", ТОВ "Астрофлекс", ТОВ "Модум" та ПП "Орим", ТОВ "Південпроменерго".

09.01.2014 р. між позивачем (покупець) та ТОВ "АВС Центр" (постачальник) було укладено договір постачання №5, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцеві продукцію для використання в його господарській діяльності, а покупець зобов'язується приймати продукцію та оплачувати її вартість (т. 4, а.с. 53).

На виконання зазначеного договору ТОВ "АВС Центр" на адресу позивача були виписані податкові накладні: № 6 від 06.03.14 р., №14 від 24.03.14 р., № 32 від 31.03.14 р., №29 від 31.03.14 р., №30 від 31.03.14 р., №31 від 31.03.14 р., №9 від 04.04.14 р., №10 від 04.04.14 р., № 11 від 04.04.14 р., №20 від 15.04.14 р., №21 від 15.04.14 р., №24 від 18.04.14 р. (т. 4, а.с. 72-83).

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "АВС Центр" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, приходні ордери, картки складського обліку, специфікації на продукцію, акти використання сировини, накладні на внутрішнє переміщення, договори та первинні документи на подальшу реалізацію виготовленної продукції.

Розрахунки між позивачем та ТОВ "АВС Центр" проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.4, а.с.56-58).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на завищення витрат на придбання позивачем у ТОВ "АВС Центр" вугільного концентрату колегія суддів суд не приймає, оскільки з матеріалів справи встановлено, що такої операції не відбувалося взагалі, що податковим органом незаперечувалось під час розгляду справи, і, як наслідок, позивачем не було завищено витрати за рахунок відображення у складі витрат суми за вугільний концентрат, придбаний у ТОВ "АВС Центр" через відсутність такої операції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ "АВС Центр" зареєстроване у м. Сімферополі, здійснювало відвантаження продукції з м. Дніпропетровська, колегія суддів зазначає, що це не є порушенням норм чинного законодавства України, оскільки суб'єкт господарської діяльності може мати виробничі та складські потужності (як власні, так і орендовані) не тільки за юридичною адресою (місцем реєстрації), а і в будь-якому іншому місті.

Згідно п.4.1 Договору постачання №5 від 09.01.2014 р., укладеного між позивачем та ТОВ "АВС Центр", товар поставляється на склад покупця (УБ ТОВ "Пірана", м. Харків), незалежно від місця відвантаження, а тому контрагентом ТОВ "АВС Центр" належним чином виконані взяті на себе зобов'язання щодо поставки за вказаним договором відповідного товару, що повністю підтверджується наданими документами, а отриманий товар був використаний позивачем у своїй господарській діяльності.

Посилання податкового органу в апеляційній скарзі на те, що позивачем не підтверджено фактичне отримання спірного товару за господарськими операціями з ТОВ "АВС Центр", оскільки товарно-транспортні накладні оформлені з порушеннями вимог чинного законодавства, а тому не можуть бути належним доказом в підтвердження факту отримання товару, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1 Договору постачання № 5 від 09.01.2014 р., укладеного між позивачем та ТОВ "АВС Центр", поставка товару здійснюється до складу покупця (позивача) за рахунок постачальника (ТОВ "АВС Центр"), та обов'язок завантаження товару лежить на постачальнику, отже витрати по перевезенню товару позивач не ніс і відповідно у позивача був відсутній обов'язок по складанню товарно-транспортних накладних.

З матеріалів справи встановлено, що 03.01.2014 року між позивачем (замовником) та ТОВ "Астрофлекс" (виконавцем) було укладено договір поставки від №40301/2 на постачання поліграфічної продукції (етикетки) (т. 3, а.с. 125-127).

На виконання зазначеного договору ТОВ "Астрофлекс" на адресу позивача були виписані податкові накладні (т. 3, а.с. 139-180).

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Астрофлекс" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: відомості по рахунку, товарно-транспортні накладні, акти використання сировини, картки складського обліку, звіти виробництва, договори та первинні документи на подальшу реалізацію товару.

Розрахунки між позивачем та ТОВ "Астрофлекс" проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.3, а.с.132-137).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на відсутність власних складських приміщень у ТОВ "Астрофлекс", що унеможливлює ведення ним господарської діяльності, то необхідно зазначити, що це є припущенням контролюючого органу. Будь яких доказів щодо відсутності реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Астрофлекс" відповідачем суду не надано.

Також, з матеріалів справи встановлено, що 04.09.2014 року позивачем у ТОВ "Південпроменерго" було придбано мультимедійний пристрій KIA CEED та камера заднього виду, про що ТОВ "Південпроменерго" було виписано податкову накладну № 33 від 04.09.14 р. (т.2, а.с. 113).

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Південпроменерго" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: рахунок фактура №536 від 03.09.14 р., накладної №33 від 04.09.14 р., первинні документи з ПАТ "Завод ім. Фрунзе" щодо встановлення придбаних товарів на транспортний засіб KIA CEED, який належить позивачу, картки складського обліку, відомості по операціях, акт списання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, приходний ордер та акт приймання-здачі відремонтованих основних засобів (т. 2, а.с. 110-125).

Розрахунки між позивачем та ТОВ "Південпроменерго" проводився у безготівковій формі, що підтверджується копією платіжного доручення №3110 від 04.09.14 р. (т.2, а.с.111).

Також, матеріалами справи встановлено, що позивачем (замовником) було укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.09.2014 р. № 204 з ПП "Орім" (виконавцем) (т.3, а.с. 1-4) та № 08/14 від 27.07.2014 р. з ТОВ "Модум" (виконавцем) (т.2, а.с. 158-159).

Згідно п.1.1 Договорів про надання послуг, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належно надані виконавцем послуги та сплатити за них, в порядку, визначеному у договорі. Також п.1.2 зазначеного договору передбачено, що перелік та види послуг, які виконавець зобов'язується надати замовнику, а також термін (період виконання) їх буде вказаний в додатках до цього договору, які є невід'ємною частиною.

Відповідно до додатку до договору про надання послуг за жовтень та листопад 2014 року визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги, а саме: обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошову виразі, що приймали участь у дослідженні, та інше.

На виконання зазначених договорів контрагентами позивача виписувалися податкові накладні: ТОВ "Модум" - №290, 293, 294, 295 від 31.08.2014 р. (т. 2, а.с. 167-170), ПП "Орим" - № 396 від 31.10.2014 р., № 978 від 30.11.2014 р., № 1746 від 31.12.2014 р. (т. 3, а.с. 33-35).

Реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Модум" та ПП "Орим" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: акти здачі-прийняття виконаних робіт, відповідні звіти про виконання маркетингових послуг, платіжні доручення та податкові накладні (т. 2 а.с.158-247, т. 3 а.с.1-124).

За твердженням позивача результати виконаних контрагентами позивача маркетингових досліджень були використані позивачем у плануванні та організації ведення своєї господарської діяльності, що мало безпосереднє відношення та вплив на формування ціни готової продукції, асортименту, вибору напрямків просування продукції на ринок та необхідних рекламних заходів, обсягів виробництва та продаж, що забезпечило конкурентоспроможність та стабільну роботу підприємства.

Відповідачем не заперечується те, що проведені маркетингові дослідження безпосередньо стосуються продукції, що виробляється та реалізовується позивачем в період своєї діяльності (перепозиціювання компанії ТОВ «Пірана» ТМ «Furry» в ТМ «Bunny», стратегія перепозиціювання компанії ТОВ «Пірана» у ціновому сегменті середній-середній+, план стратегії розвитку бренду компанії ТОВ «Пірана ТМ «NEO МАХ», план стратегії розвитку бренду компанії ТОВ «Пірана ТМ «Natural Collection» та інші), що підтверджується матеріалами справи, а саме звітами виробництва, специфікаціями на продукцію, приходними ордерами, актами списання сировини.

Висновок акту перевірки щодо нереальності господарських операцій з отримання підприємством позивача маркетингових послуг від своїх контрагентів зроблені на підставі податкової інформації, отриманої від Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області та ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, стосовно відсутності за місцезнаходженням посадових осіб підприємств контрагентів - ТОВ "Модум" та ПП "Орим". Будь-яких інших обґрунтувань відсутності реальності господарських операцій з отримання маркетингових досліджень відповідачем суду не надано.

Колегія суддів також зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентами позивача - ТОВ "Модум" та ПП "Орим", не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати податку на додану вартість до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі відсутність посадових осіб контрагенті позивача за податковою адресою (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно податку на додану вартість та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування податку на додану вартість, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми податку на додану вартість, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з податку на додану вартість у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, мають всі обов'язкові реквізити, та згідно п. 201.6 ст. 201 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та враховані при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені документи складені у відповідності до п.1 та п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік га фінансову звітність в Україні», тому інформація, яку вони містять, відображена в регістрах бухгалтерського обліку.

Первинні документи бухгалтерського обліку, якими оформлені спірні господарські операції, були надані податковому органу для перевірки, що не було спростовано відповідачем у ході розгляду справи. Вказані документи були оформлені за участі суб'єктів господарювання, що на момент проведення господарських операцій мали державну реєстрацію та були платниками ПДВ.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентами ТОВ "АВС Центр", ТОВ "Астрофлекс", ТОВ "Модум" та ПП "Орим", ТОВ "Південпроменерго" належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи, документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що наявність належним чином оформлених податкових накладних та первинних бухгалтерських документів надає позивачу право на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді та підтверджує правомірність сформованих витрат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від його контрагентів, в межах операцій з придбання товарів та послуг, необхідних для здійснення господарської діяльності, а тому податкові повідомлення - рішення від 20.11.2015 року №, № підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2015 р., яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2530,28 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підставою вважати, що позивач виступає як податковий агент та має сплатити податок на доходи з фізичних осіб, є відсутність у позивача на момент проведення перевірки копій документів про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів вважає зазначену підставу необґрунтованою, оскільки податковий орган не просив пояснень з цього приводу у позивача, а позивачем зазначені документи були надані разом із запереченнями на акт перевірки. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2015 р.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 820/11531/15 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України "Про судовий збір", в редакції після 1 вересня 2015 року податковий орган не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою судді апеляційної інстанції від 14.03.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 24912,78 грн. до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь особи, що подала апеляційну скаргу суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 24912,78 грн. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 820/11531/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 17, ) судовий збір у розмірі 24912 грн. 78 коп. (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дванадцять гривень 78 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2016 р.