Справа № 2а-4387/09/0670
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м.Житомир справа № 2а-4387/09/0670

категорія 5.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника позивача Бегунової О.О.,

представника відповідача Забродської Т.А.,

прокурора Рудченка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" до Житомирської митниці ДФС, за участю Прокуратури Житомирської області, про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

встановив:

23 червня 2009 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" (далі - ТОВ "АВС-Віптранс") із позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України (далі - Житомирська митниця) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

30 листопада 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла справа №2а-4387/09/0670 за позовом ТОВ "АВС-Віптранс" до Житомирської митниці, за участю Прокуратури Житомирської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 1 квітня 2009 року №7 та №8.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи первинного відповідача Житомирську митницю Державної митної служби України замінено на правонаступника - Житомирську митницю ДФС (Том №3 а.с.235).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила адміністративний позов задовольнити. У судовому засіданні пояснила, що відповідно до графи 43 вантажно-митних декларацій митна вартість коригувалась саме митним органом і визначалась за методом №3, тобто за ціною договору щодо подібних -аналогічних) товарів та за методом №6 - резервний метод, а не за ціною договору (контракту), у зв'язку із чим митним органом не було взято до уваги інформацію, наведену в інвойсах, наданих підприємством під час митного оформлення товару і митна вартість, визначена митним органом, є вищою за ціну товару, що вказана у інвойсах. Те що митні платежі визначались та сплачувались позивачем, виходячи із митної вартості, визначеної саме митним органом, підтверджується графами №47 і №48 вантажно-митних декларацій, а також відміткою митниці про сплату і фактом випуску товарів у вільний обіг. Таким чином, на думку представника позивача, оскільки митні платежі розраховувались, виходячи із митної вартості, визначеної митним органом під час митного оформлення товарів, то платник податків - позивач не може нести відповідальності за правильність визначення митної вартості як бази обкладення митними платежами митним органом, адже у такому випадку на платника покладається відповідальність за невиконання своїх службових обов'язків працівниками митного органу. Крім того, представник позивача пояснила, що митний орган не має права перевіряти достовірність і повноту нарахування та сплати митних платежів, база оподаткування якими (митна вартість) була визначена під час митного оформлення саме митним органом. Право здійснювати перевірки, донараховувати грошові зобов'язання та приймати податкові повідомлення-рішення виникає у митного органу у разі визначення митної вартості за ціною договору (контракту). На підставі чого твердження Житомирської митниці про заниження позивачем митної вартості товару не відповідають дійсності, є хибними та упередженими, що зумовлює необґрунтованість та безпідставність донарахування митних платежів з податку на додану вартість та мита.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (Том №1 а.с.67-72, Том №3 а.с.215-220, Том №4 а.с.75-77). У запереченнях посилалась на те, що з метою встановлення достовірності відомостей, задекларованих позивачем, Житомирською митницею здійснено запит до митних органів Республіки Болгарія щодо встановлення автентичності документів, поданих під час митного оформлення. Відповідно до документів, наданих митними органами Республіки Болгарія, встановлено розбіжності між задекларованою митною вартістю імпортованих товарів та реальною ціною, що була виставлена для сплати, внаслідок чого виникли сумніви в правильності нарахованої позивачем митної вартості товарів та повноти сплати податків і зборів, які підлягають сплаті при імпорті товарів на митну територію України, а також встановлено факти подання митному органу, як підстави для переміщення товару по 17 вантажно-митній декларації підроблених документів, що містять неправдиві дані щодо відправника, отримувача та вартості товарів. Надані митним органом Республіки Болгарія документи було порівняно з документами, наданими позивачем до митного оформлення, та встановлено, що їх номери, товар та країна відправлення співпадають, проте зазначена ціна в інвойсах є значно нижчою. Таким чином заниження митної вартості товарно-матеріальних цінностей (санітарно-технічних виробів), імпортованих відповідно до контракту №В 001/08 від 1 квітня 2008 року, укладеного з фірмою Wiсand International Corporation, на думку митного органу, призвело до недобору митних платежів. Крім того у ході перевірки було встановлено, що дані, зазначені в обліковій картці ТОВ "АВС-Віптранс", зокрема адреса підприємства, не відповідають дійсності.

Прокурор проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 1 квітня 2008 року між TOB "АВС-Віптранс" (Покупець) та фірмою Wiсand International Corporation (Продавець) укладено контракт №В 001/08 (Том №2 а.с.19-22). Відповідно до пункту 1 Контракту Продавець продає, а Покупець купує санітарно-технічні вироби (далі - товар) на умовах СІР Житомир (Інкотермс 90). Поставка буде здійснюватись автомобільним транспортом із Болгарії (Том №2 а.с.19). Згідно з пунктом 2 Контракту ціни на товари вказані в американських доларах у додатках до даного Контракту, включаючи упаковку, маркування і поставку (Том №2 а.с.19). Пунктом 3 Контракту встановлено, що загальна вартість 500000,00 американських доларів (Том №2 а.с.19).

На виконання умов Контракту між позивачем та фірмою Wiсand International Corporation укладені додаткові угоди до контракту (Том №2 а.с.23, 32, 40, 48, 57, 66, 75, 84, 93-94, 112, 120, 127, 136, 145, 154, 164, 173), на підставі яких фірмою Wiсand International Corporation були виписані та надані TOB "АВС-Віптранс" інвойси (Том №2 а.с.24-25, 33, 41, 49-50, 58-59, 67-68, 76-77, 85-86, 95-98, 113-114, 121-122, 128-129, 137-138, 146-147, 155-156, 165-166, 174-175, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210, 212, 214, 216, 218, 220, 222, 224, 226, 228, 230, 232, 234, 236-237, 239, 241, 243, 245, 247, 249, Том №3 а.с.1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27), а TOB "АВС-Віптранс" у свою чергу оформлялись вантажно-митні декларації із зазначенням митної вартості товару під час його митного оформлення (Том №2 а.с.26-31, 34-39, 42-47, 51-56, 60-65, 69-74, 78-83, 87-92, 99-111, 115-119, 123-126, 130-135, 134-144, 148-153, 157-163, 167-172, 176-181, 183, 185, 187, 189, 191, 193, 195, 197, 199, 201, 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217, 219, 221, 223, 225, 227, 229, 231, 233, 235, 238, 240, 242, 244, 246, 248, 250, Том №3 а.с.2, 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28).

Зокрема, у період з 1 квітня 2008 року до 31 грудня 2008 року позивачем, який згідно облікової картки був зареєстрований у м.Житомирі на провулку Меблевому, буд.3-а, завезено із Республіки Болгарія на митну територію України та оформлено по 65 вантажно-митним деклараціям у режимі "імпорт-40" "санітарно-технічні вироби" та задекларовано їх загальну митну вартість на суму 1889054 грн 12 коп. і сплачено відповідну суму податків і зборів.

На підставі наказу Житомирської митниці від 19 лютого 2009 року №56 проведено перевірку митної вартості, яка заявлялась при митному оформленні товару - "санітарно-технічні вироби" суб'єктом підприємницької діяльності ТОВ "АВС-Віптранс".

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки TOB "АВС-Віптранс" №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року (Том №1 а.с.21-31) у якому зроблено висновок про порушення ТОВ "АВС-Віптранс" вимог статті 267 Митного кодексу України в частині не включення в повному обсязі митної вартості імпортованих товарів, що призвело до недобору митних платежів на загальну суму 1832140 грн 26 коп., а саме: митного збору у розмірі 3363 грн 51 коп., мита 418412 грн 73 коп., податку на додану вартість у розмірі 1410364 грн 02 коп., які підлягають перерахуванню до Державного бюджету України (Том №1 а.с.31).

На підставі акта перевірки №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року, за порушення викладені у висновку акта перевірки Житомирською митницею прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 1 квітня 2009 року №7, яким ТОВ "АВС-Віптранс" визначено суму податкового зобов'язання (з нарахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 627619 грн 10 коп., у тому числі основний платіж 418412 грн 73 коп. та штрафні санкції 209206 грн 37 коп. (Том №1 а.с.15) та податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 1 квітня 2009 року №8, яким ТОВ "АВС-Віптранс" визначено суму податкового зобов'язання (з нарахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 2115546 грн 03 коп., у тому числі основний платіж 1410364 грн 02 коп. та штрафні санкції 705182 грн 01 коп. (Том №1 а.с.12).

За наслідками адміністративного оскарження, вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін (Том №1 а.с.16-19, 36-43).

Правовідносини у даній справі регулюються Митним кодексом України (у редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), Законом України від 5 лютого 1992 року №2097-XII "Про Єдиний митний тариф" (далі - Закон України №2097-ХІІ), Законом України від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон України №168/97-ВР) у редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Усі правові норми наведені у даній постанові у редакції, що регулювала спірні правовідносини на час їх виникнення.

Вищим адміністративним судом України встановлено, що розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не досліджено чи були правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Не встановлено чи мали місце випадки притягнення до відповідальності винних осіб за наслідками проведення службового розслідування, не враховано обставини, що досліджувались під час розгляду кримінальної справи про притягнення до відповідальності керівника підприємства.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 1 квітня 2009 року №7 та №8 відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 35 статті 1 Митного кодексу України пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Пунктом 19 статті 1 Митного кодексу України визначено, що митні процедури - операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі МК України відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 25 Закону України №2097-XII установлено, що мито, не сплачене у строки, на які було надано відстрочку та розстрочку сплати, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Наведені норми права дають підстави вважати, що за наслідками перевірки правильності визначення митної вартості товарів можуть бути донараховані обов'язкові платежі.

У той же час, слід враховувати, що за правилами підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21 грудня 2000 року №2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (у редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України, далі - Закон України №2181-ІІІ) якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Наведений випадок визначення податкових зобов'язань контролюючим органом і, як наслідок, звільнення (у цьому випадку) платника від відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування суми податкового зобов'язання для визначення обов'язкових платежів під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України не застосовується у разі, коли митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначає декларант, а не контролюючий орган.

Зокрема, згідно із статтею 273 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (1947 рік).

Резервний метод визначення митної вартості може застосовуватись безпосередньо митним органом, який у такому випадку визначає митну вартість товару та обов'язкові платежі, а декларант не може нести відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування сум податкових зобов'язань.

Це правило не може бути застосовано у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб контролюючого органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу, оскільки відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 23 липня 1998 року № 817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" контролюючий орган вищого рівня (у такому випадку) може за власною ініціативою перевірити достовірність висновків контролюючого органу нижчого рівня шляхом перевірки документів обов'язкової звітності суб'єкта підприємницької діяльності або висновків акта перевірки, складеного контролюючим органом нижчого рівня.

Згідно з статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

На виконання вимог статей 266-267 Митного кодексу України позивачем ТОВ «АВС-Віптранс» при розмитненні надало усі необхідні документи, сплатило податки та збори у повному обсязі.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766 (далі - Порядок №1766), для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Крім того, пунктом 6 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року №339, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України літний орган може звернутися до декларанта з обґрунтованим запитом стосовно надання 7 письмовій формі додаткової інформації для підтвердження заявленої митної вартості таких товарів. У запиті перелічуються питання, на які декларанту пропонується надати обґрунтовану відповідь. Однак, від Житомирської митниці не надходило офіційних письмових запитів щодо надання додаткових документів для підтвердження визначеної декларантом митної вартості товару ні під час переміщення товарів через митний кордон України, ні після цього. Так, під час переміщення товарів через митний кордон України ТОВ АВС-Віптранс» було надано зовнішньоекономічний контракт, додатки до нього, де визначається вартість товарів, інвойси тощо. При розмитненні у митниці не виникло будь-яких сумнівів у правильності визначення митної вартості переміщуваних товарів.

Крім того, відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України №2181-ІІІ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання; г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Отже, з наведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод визначення вартості товарів за ціною договору, який може бути заявлений тільки декларантом. Решта методів визначення митної вартості товарів є другорядними і застосовуються виключно митним органом за консультацією із декларантом, навіть якщо декларантом при розмитненні самостійно обрано другорядний метод визначення митної вартості товарів.

Тому доводи представника відповідача про те, що декларант у 17 випадках самостійно обирав другорядний метод визначення митної вартості не можуть бути прийняті судом, оскільки другорядні методи визначення митної вартості товару застосовуються виключно митним органом за консультацією із декларантом навіть якщо він сам обрав другорядний метод визначення митної вартості.

На підставі контракту від 1 квітня 2008 року №В 001/08 фірмою Wiсand International Corporation протягом квітня-травня 2008 року здійснювались поставки товару (санітарно-гігієнічного обладнання). Відправником товару у вантажних митних деклараціях зазначена компанія Unicargo S.A. (Болгарія). Фірмою Wiсand International Corporation (Продавець) виписувались інвойси та складались всі інші товаро-супровідні документи, які надавались позивачу. Таким чином позивач у складанні товаро-супровідних документів участі не приймав.

На підставі отриманих товаро-супровідних документів, у тому числі інвойсів, позивачем заповнювались вантажно-митні декларації для розмитнення товару.

Із наданого представником відповідача розрахунку до податкових повідомлень-рішень №7 та №8 від 1 квітня 2009 року вбачається, що у всіх 65 випадках розмитнення товару здійснювалося за другорядним методом (Том №4, а.с. 90-93).

Тобто митна вартість була визначена у всіх випадках митним органом із застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товарів. Позивач погодився із митною вартістю та сплатив усі митні платежі.

Таким чином, суд не погоджується із доводами Житомирської митниці щодо порушення позивачем вимог статті 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент митного оформлення і проведення перевірки), оскільки митне оформлення проводилось і митна вартість визначалась відповідно до статей 269, 273 Митного кодексу України.

Таким чином, якщо митний орган, приймаючи вантажно-митні декларації, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недоплату.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року у справі №21-223а11 та від 7 липня 2013 року у справі №21-202а13.

Оскільки ТОВ «АВС-Віптранс» погодилося із митною вартістю запропонованою митним органом, сплатило митні платежі, і у подальшому не оскаржувало таку митну вартість, то позивач у повному обсязі виконав свої обов'язки по сплаті податків і обов'язкових платежів, які визначені контролюючим органом - Житомирською митницею, а відповідач позбавлений права повторного збільшення митної вартості ввезених на митну територію України товарів і відповідно донарахування позивачу митних платежів.

З аналізу положень статті 265 Митного кодексу України та Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом Державної митної служби України від 2 грудня 2008 року №828, вбачається, що митний орган не має права перевіряти достовірність і повноту нарахування та сплати митних платежів, база обкладення якими (митна вартість) була визначена під час митного оформлення саме митним органом. Право здійснювати перевірки, донараховувати грошові зобов'язання та приймати податкові повідомлення-рішення виникає у митного органу у разі визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Фактично, за результатами проведеної перевірки та на підставі податкових повідомлень форми «Р» №7 і №8 від 1 квітня 2009 року на ТОВ «АВС-Віптранс» покладається відповідальність за неправильне визначення Житомирською митницею митної вартості товару та відповідно митних платежів під час митного оформлення такого товару, оскільки позивач як суб'єкт господарювання визначає митну вартість на підставі товаро-супровідних документів, наданих постачальником (продавцем) таких товарів, і не має змоги здійснювати перевірку достовірності та обґрунтованості такої вартості. Натомість, відповідач, як контролюючий орган, має можливість здійснювати перевірку, порівняння, контроль із застосуванням наявних в його розпорядженні інформації, документів, баз даних, тощо.

Відповідач під час здійснення митного оформлення товару скористався своїм правом на застосування другорядних методів визначення митної вартості на підставі наявної у нього митної інформації щодо ціни на подібні (аналогічні) товари та визначення митної вартості за ціною на подібні (аналогічні) товари і за резервним методом, що призвело до збільшення митної вартості товару та митних платежів.

Позивачем у повному обсязі було сплачено усі митні платежі. Таким чином, якщо за висновками акту перевірки №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року і встановлено заниження митних платежів, то таке заниження стало наслідком не умисних дій позивача, а наслідком неправильного визначення митної вартості саме Житомирською митницею.

Оскільки митні платежі розраховувались, виходячи з митної вартості, визначеної митним органом під час митного оформлення товарів, то платник податків - ТОВ «АВС-Віптранс» не може нести відповідальності за правильність визначення митної вартості як бази обкладення митними платежами митним органом, адже у такому випадку на платника покладається відповідальність за невиконання своїх службових обов'язків працівниками митного органу.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомила, що будь яких кримінальні провадження відносно працівників митних органів з приводу змови із декларантом не порушувалися, до дисциплінарної відповідальності за наслідками службової перевірки працівники митних органів також не притягувалися.

З вищевикладеного вбачається, що Житомирська митниця безпідставно визначила суму податкового зобов'язання ТОВ «АВС-Віптранс» та прийняла податкові повідомлення-рішення форми «Р» №7 та №8 від 1 квітня 2009 року, на підставі чого вказані податкові повідомлення є неправомірними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо тверджень відповідача про подання позивачем під час митного оформлення підроблених документів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач стверджує, що у зв'язку із виникненням під час митного оформлення товарів підозри, що заявлена ТОВ «АБС-Віптранс» митна вартість імпортованих товарів є заниженою, ним після завершення митного оформлення товарів, сплати позивачем митних платежів і випуску товарів у вільний обіг на митній території України було направлено запит до митних органів Республіки Болгарія для підтвердження відомостей, задекларованих позивачем.

З митних органів Республіки Болгарія надійшов лист із завіреними копіями документів (Том №1 а.с.166-244). Посилаючись на відповідь митних органів Республіки Болгарія, Житомирська митниця стверджує, що позивачем було подано до митного оформлення товарів підроблені документи та недостовірні відомості. Так, на думку митного органу, в інвойсах, наданих позивачем до митного оформлення, ціна товару є значно нижчою від ціни, зазначеної в інвойсах, отриманих від митних органів Республіки Болгарія, при тому, що інші реквізити документів (номери та дати книжок МДП Carnet TIR, CMR, інвойсів) співпадають, різниться лише ціна.

Але, зазначаючи, що окрім ціни товару документи, надані митними органами Республіки Болгарія, нічим не відрізняються від документів, наданих позивачем під час митного оформлення, відповідач не звертає увагу на те, що документи, надані митними органами Республіки Болгарія, виписані на ім'я та на адресу ПП «Мандарин-2004» (Україна, м.Одеса, вул.Богдана Хмельницького, 21, кв.4).

Таким чином, документи, надані митними органами Республіки Болгарія, не стосуються діяльності позивача та не мають жодного відношення до укладеного позивачем з компанією Wicand International Corporation контракту №В 001/08 від 1 квітня 2008 року.

Окрім того, згідно листа від 8 квітня 2010 року (Том №2 а.с.18) компанія Wicand International Corporation підтвердила, що нею був укладений зовнішньоекономічний контракт з ТОВ «АБС-Віптранс», а також виписувались наступні інвойси саме на адресу позивача, а не на адресу ПП «Мандарин-2004»: №611028422 від 4 квітня 2008 року, №611028886 від 10 квітня 2008 року, №611028357 від 3 квітня 2008 року, №611028905 від 11 квітня 2008 року, №611029012 від 14 квітня 2008 року, №611029089 від 15 квітня 2008 року, №611029492 від 21 квітня 2008 року, №611029595 від 22 квітня 2008 року, №611029909 від 25 квітня 2008 року, №611029871 від 24 квітня 2008 року, №611030092 від 29 квітня 2008 року, №611030195 від 30 квітня 2008 року, №611030218 від 30 квітня 2008 року, №611031244 від 19 травня 2008 року, №611031264 від 19 травня 2008 року, №611031562 від 22 травня 2008 року, № від 22 травня 2008 року (№2 а.с.24-25, 33, 41, 49-50, 58-59, 67-68, 76-77, 85-86, 95-98, 113-114, 121-122, 128-129, 137-138, 146-147, 155-156, 165-166, 174-175, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210, 212, 214, 216, 218, 220, 222, 224, 226, 228, 230, 232, 234, 236-237, 239, 241, 243, 245, 247, 249, Том №3 а.с.1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27).

У матеріалах справи міститься постанова Слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Житомирській області від 8 лютого 2012 року про закриття кримінальної справи №347, порушеної 30 січня 2009 року (Том №1 а.с.79), у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого статтею 201 Кримінального кодексу України (Том №1 а.с.116-117).

Окрім того, судом під час розгляду справи були оглянуті матеріали адміністративної справи №295/17980/13-п, що надійшла на запит суду, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., директора ТОВ «АБС-Віпранс», за порушення митних правил, передбачених статтею 352 Митного кодексу України.

У матеріалах справи міститься постанова Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/17980/13-п від 19 листопада 2013 року, якою постановлено закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., директора ТОВ «АБС-Віпранс», за порушення митних правил, передбачених статтею 352 Митного кодексу України, у зв'язку із відсутністю складу правопорушення (Том №4 а.с.3-4).

У матеріалах справи також міститься постанова Слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Житомирській області від 8 лютого 2012 року про закриття кримінальної справи №347, порушеної 30 січня 2009 року (Том №1 а.с.79), у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого статтею 201 Кримінального кодексу України (Том №1 а.с.116-117).

Отже, суд виходить із того, що факт підробки документів не встановлений судовими рішеннями у кримінальній справі та у справі про адміністративне правопорушення, а посилання представника відповідача на пояснення свідка у кримінальній справі не є належним доказом у даній справі.

Також варто наголосити на тому, що жодним нормативно-правовим актом України митним органам України не надано прав та повноважень встановлювати автентичність та достовірність документів. Встановлення факту підроблення документів також не входить до компетенції митного органу.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано беззаперечних доказів правомірності податкових повідомлень-рішень №7 та №8 від 1 квітня 2009 року про визначення позивачу сум податкових зобов'язань з ввізного мита у сумі 627619 грн 10 коп. та про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2155546 грн 03 коп.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому задовольняє їх у повному обсязі.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення форми "Р" №7 від 1 квітня 2009 року та №8 від 1 квітня 2009 року, прийняті Житомирською митницею відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс".

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" 3 грн 40 коп. на відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 11 квітня 2016 р.