Справа № 489/7862/15-а
Суддя: Губницький Д. Г.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/489/29/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом поданим представником ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 р. представник ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, яким просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 ОСОБА_2 та зобов'язати відповідача перерахувати та поновити пенсію ОСОБА_2 з 07 жовтня 2009 р. в розмірах відповідно чинного законодавства.

Позов обґрунтував тим, що рішенням Конституційного Суду України №25-рп від 07 жовтня 2009 р. були поновлено право позивача - громадянина України, який виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль на отримання пільгової пенсії за списком №2, виплату якої припинено у 2000 р.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в позові просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача просила позов залишити без задоволення.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

01 грудня 2015 р. поштою представником ОСОБА_2 по нотаріальній довіреності ОСОБА_3 було подано на адресу відповідача заяву про поновлення пенсії ОСОБА_2 (по - батькові зазначено з помилкою - насправді Ізраїлович) за формою №2 додатку до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою ПФУ від 25 листопада 2005 р. № 22-1 з додатками: копією заяви із банка, копія картки платника податків, копії довіреності, пенсійного посвідчення, паспорту ОСОБА_2 та представника (а.с.4 зворот).

Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі листом від 14 грудня 2015 р. відмовило у поновленні пенсії.

В позові представник позивача зазначає, що вважає, що підставою у не поновленні ОСОБА_2 пенсії відповідачу слугувала відсутність паспорту або іншого документу, який засвідчує місце проживання або реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що передусім причиною у не поновленні виплати пенсії ОСОБА_2І, були положення п. 1.5, 1.7. Розділу I вказаного Порядку - те, що особа яка звертається за поновленням пенсії (пенсіонер або законний представник - опікун, а не представник за довіреністю) повинні подати відповідну заяву особисто. У зв'язку із цим подана представником ОСОБА_2 заява не розглядається ними як звернення належної особи за поновленням пенсії.

Суд вирішуючи спір виходить із такого.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 р. п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 51 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Верховний Суд України в постанові від 08 грудня 2015 р. по справі №645/2730/15-а відзначив, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Також Верховний Суд зауважив, що виниклі у зв'язку з цим спори мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права, ? статей 99, 100 КАС.

Згідно п. 1.5. Розділу I згаданого Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Пунктом 1.7. підкреслюється, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Дійсно, за змістом цих норм Порядку заяву про поновлення пенсії повинна бути подана особисто ОСОБА_2 або його представником.

Не вирішуючи наперед питання щодо права ОСОБА_2 на поновлення пенсії по суті суд відзначає, що посилання відповідача на те, що повноваження представника повинні за тестом Порядку ґрунтуватися виключно на законі, а не на довіреності є помилковим тлумаченням, оскільки довіреність ОСОБА_2 на представника не містила будь-яких обмежень щодо вчинення дій з поновлення пенсії довірителя. ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і постійно проживає в держави Ізраїль і тому його право на пенсію підлягає поновленню тим пенсійним органом в межах територіального обслуговування він був зареєстрований до зняття з реєстрації у зв'язку із виїздом до іншої держави на постійне місце проживання.

Але позов задоволенню не підлягає, оскільки основний висновок відповідача щодо порушення процедури звернення до пенсійного органу - пенсіонером або його представником - є правильним.

Відмова з процедурного питання не означає, і письмова відмова відповідача від 14 грудня 2015 р. такого не містить, що пенсійні права ОСОБА_2, які той вважає абсолютними, є невизнаними відповідачем в будь-якій частині.

Зазначення в Порядку обов'язковості особистого подання заяви про поновлення пенсії має за мету лише встановлення дійсності волевиявлення пенсіонера (представника) та перевірку його особи, чого пенсійний орган не в змозі зробити при пересиланні відповідної заяви поштою.

Застосування наведеного правового висновку Верховного Суду наведеного в даному випадку є передчасним, оскільки він визначає критерії правильного вирішення існуючого спору по суті.

Оскільки позов вирішений не користь позивача, то судовий збір йому не відшкодовується.

Керуючись ст. 160-165 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Д.Г. Губницький