Справа № 308/8635/15-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 р. Справа № 876/1694/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шоля В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Тарновецької сільської ради Ужгородського району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 20.07.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Тарновецької сільської ради Ужгородського району про визнання дій органу місцевого самоврядування протиправними та зобов'язати Тарновецьку сільську раду розглянути заяву (клопотання) від 10.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 0,2498 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою АДРЕСА_1 в порядку встановленому чинним законодавством України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до рішення 15 сесії 21 скликання Тарновецької сільської ради від 15 березня 1994 року «Про передачу у приватну власність земель для ведення особистого підсобного господарства та індивідуального будівництва» затверджено список громадян для реєстрації актів на приватизацію землі в книзі сільської ради в с. Тарновці, де відповідно до п. 14 зазначено також прізвище ОСОБА_4

Позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

10.02.2015 року ОСОБА_4 отримала лист від відповідача від 15.01.2015 року за № 02-23/Г-46 в якому Тарновецька сільська рада відмовилася надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки житловий будинок зареєстрований за позивачем ОСОБА_4, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Тому позивачу було рекомендовано звернутися у сільську раду із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність.

Рішенням виконавчого комітету Тарновецької сільської ради від 26 серпня 2005 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1» було визнано право власності на вказаний будинок у рівних частках по 1/3 за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, оскільки такі були членами колгоспного двору. Однак, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса - АДРЕСА_1) виникло на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів від 22 вересня 1989 року за №136 і видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, зареєстроване Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації за №106 від 25 листопада 1989 року, де зазначено, що житловий будинок в цілому належить ОСОБА_4 на праві особистої власності.

Відповідно до довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 678/01-14 від 21 листопада 2013 року єдиним власником спірного житлового будинку в цілому з 1989 року є позивачка.

Згідно архівного витягу Ужгородської районної державної адміністрації за № 736 від 30.12.2013 року в списку власників будинків АДРЕСА_1, значиться власником ОСОБА_4, доля власності в цілому.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності 1989 року зазначено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_4 на праві особистої власності.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього ж Закону.

Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема й щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій», рішення відповідних рад щодо надання земельних ділянок приймаються на підставі розроблених проектів відведення земельних ділянок. Необхідність розробки та затвердження таких проектів обумовлена приписами ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Документація із землеустрою визначається як затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону, землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Тобто при прийнятті оспорюваних рішень орган який їх видав зобов'язаний дотримуватися порядку, щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, та затвердження містобудівної документації.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК України встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК України).

Частиною першою статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, як вбачається зі статті 118 ЗК України, законодавцем встановлено обов'язок суб'єкта владних повноважень розглянути клопотання у місячний строк і прийняти одне з відповідних рішень, або дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову в його наданні.

Крім того, стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем подано клопотання до Тарнівецької сільської ради, яке відповідно до визначеної процедури має бути розглянуте на сесії та прийнято рішення, відмова відповідача є протиправною щодо неналежного розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. А покликання апелянта на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11.02.2014 року і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року, як підставу для відмови не може встановити відсутність права особи на подання клопотання щодо виготовлення проекту землеустрою, адже вказаними рішеннями було розглянуто і вирішено спір щодо житлового будинку про скасування рішення виконавчого комітету Тарнівецької сільської ради від 26.08.2005 року за №29 про оформлення права на житловий будинок, а в даному провадженні суд переглядає законність поданого клопотання позивачки на розгляд уповноваженого органу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року у справі №308/8635/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 12.04.2016 року