Справа № 820/18467/14
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 березня 2016 р. № 820/18467/14

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, третя особа - ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним і скасувати рішення начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області по справі №1350/7.1-д про набуття ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року №2235-ІІІ; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області виправити та (або) скасувати всі записи про реєстрацію ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України на підставі рішення начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області по справі №1350/7.1-д про набуття ОСОБА_6 громадянства України та складеної внаслідок цього довідки від 04.02.2014 року № 1564 одночасно із вступом в законну силу судового рішення по цій справі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням начальника головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянства України". Однак, зазначене рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки, під час народження ОСОБА_6 набула громадянство ФРН за народженням, так як народилась на території ФРН. Так, відповідач неправомірно надав дитині громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянства України", оскільки, батько дитини є іноземцем, то при звернені матері дитини міграційна служба повинна була керуватись ст. 14 вищезазначеного Закону. Крім того, представник в судовому засіданні зазначив, що на час прийняття оскаржуваного рішення у відповідача не було відповідних документів для прийняття такого рішення. У зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015р., в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року рішення попередніх інстанцій були скасовані та справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечив, надав письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що ОСОБА_6 народилась у м. Шверін, Федеративна Республіка Німеччина, ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Проживає разом із матір'ю в Україні у м.Харків. В листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась до відповідача із заявою про оформлення набуття особою (її донькою) громадянства України за народженням. Так, рішенням міграційної служби 04.02.2014 року, було оформлено ОСОБА_6 громадянства України з моменту її народження відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянства України". Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі та у межах чинного законодавства України, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, ОСОБА_7, у судовому засідання проти позову заперечила, зазначила, що оскільки вона є громадянкою України, її донька, ОСОБА_6 набула громадянства України, незалежно від того, чи народилась на території України, чи за її межами. Народження дитини у Німеччині надає їй право зробити вибір громадянства по досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач правомірно прийняв рішення про набуття ОСОБА_6 громадянства України за народженням. У зв'язку із чим просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

03.12.2009 року між позивачем громадянином Росії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 громадянкою України зареєстровано шлюб.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м.Шверін, Федеративна Республіка Німеччина (а.с. 6-7). Батько дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянство російське. Мати дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянство українське (а.с. 16).

Судом встановлено, що 19.11.2013 року ОСОБА_5 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області із заявою про оформлення набуття особою - ОСОБА_6 громадянства України за народженням.

Разом із заявою про оформлення набуття особою громадянства України ОСОБА_5 надано до органів державної міграційної служби копію її паспорту, копію свідоцтво про народження дитини з нотаріально засвідченим перекладом, копію картки реєстрації особи.

На підставі заяви ОСОБА_5 та доданих до неї документів, начальником Головного Управління державної міграційної служби України у Харківській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянства України" ОСОБА_6 з моменту її народження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач і звернувся до суду.

Як на час винесення оскаржуваного рішення, так і на час розгляду справи, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" № 2235-III від 18.01.2001 року (із відповідними змінами та доповненнями).

Із оскаржуваного рішення вбачається, що воно прийнято на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про громадянства України", громадянство України набувається за народженням.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про громадянства України" передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону України "Про громадянства України" особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року, № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", який є чинним на час прийняття оскаржуваного рішення та розгляду справи, визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 17 Порядку, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.

Повноваження державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства визначені розділом 4 Закону України "Про громадянство України" № 2235-ІІІ від 18.01.2001 року, зокрема, ст. ст. 22-25 цього Закону.

Як вбачається із частини 4 статті 24 Закону України "Про громадянство України", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону.

Таким чином, враховуючи, що на момент народження дитини та на момент звернення до органів Державної міграційної служби мати дитини - ОСОБА_5 була громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, відповідачем правомірно застосовано норми частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України".

Щодо доводів позивача про те, що при зверненні із заявою про оформлення набуття громадянства в якості свідоцтва про народження дитини було подано документ із неточним перекладом з німецької мови, який, на його думку, є лише довідкою про народження, виданою для релігійних цілей, та не є свідоцтвом про народження в розумінні Закону №2235-111 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З копії особової справи вбачається, що заявником була надана копія документу німецькою мовою, з апостилем та нотаріальним засвідченим перекладом його як свідоцтво про народження дитини. Зазначений документ містить відомості про цивільний стан ОСОБА_6 (народження), виданий відділенням ЗАЦС м.Шеверін та легалізований в компетентному органі іноземної держави в належний спосіб.

Згідно ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, якщо свідоцтво про народження оформлене належним чином, містить всі необхідні реквізити офіціального документу та відомості, на підтвердження яких воно видається (в цьому випадку це факт народження особи), то цей документ має використовуватися відповідними органами та установами незалежно від цілей його видачі.

Як вбачається із матеріалів справи №1350/71-д про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_6, заявницею було подано до органів державної міграційної служби належним чином нотаріально посвідчений переклад свідоцтва про народження.

Так, відповідно до пункту 93 вищезазначеного Порядку, управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 94 вищевказаного Порядку передбачено, Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

Щодо посилання позивача на ті обставини, що , то на момент звернення ОСОБА_5 до відповідача із заявою про оформлення набуття його донькою, ОСОБА_9 громадянства України, остання вже належала до громадянства Федеративної Республіки Німеччини, та була іноземкою в розумінні Закону №2235-Ш суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного закону, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Тобто, для набуття особою громадянства України на підставі ч.1 ст.7 зазначеного закону, єдиною і достатньою умовою є наявність громадянства України у обох або в одного з батьків на момент народження особи.

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 є громадянкою України, та на момент народження дитини була громадянкою України. Дана обставина підтверджується паспортом громадянина України та не заперечувалась сторонами.

Згідно до ч.8 ст.7 Закону «Про громадянство України» - особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_6 є громадянкою України та не може вважатися іноземцем.

Таким чином, відповідач, приймаючи рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_6 діяв відповідно до чинного законодавства та передбачених законом повноважень.

Розв'язуючи спір, суд бере до уваги, що в силу ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач, ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом за захистом прав, свобод та інтересів неповнолітньої ОСОБА_6.

Проте, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" дитина після досягнення нею повноліття, має право зробити вибір громадянства, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням відповідач не порушує права, свободи та інтереси осіб в розумінні ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем надано всі належні докази у підтвердження обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, третя особа - ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2016 року.

Суддя Тітов О.М.