Справа № 816/4833/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 р.Справа № 816/4833/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Гайдара В.М.,

представника відповідача Біленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016р. по справі № 816/4833/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Курорт-Готель"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про скасування податкової консультації,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Курорт-Готель" (далі - ПрАТ "Курорт-Готель"), звернувся до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач, Головне управління ДФС у Полтавській області), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати податкову консультацію від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року вказаний позов задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21 липня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Полтавській області з листом від 20 липня 2015 року № 20/7 про надання податкової консультації, у якому просив контролюючий орган роз'яснити чи зобов'язане ПрАТ "Курорт-Готель" у 2015 році сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об'єкту, який йому належить на підставі Свідоцтва про право власності від 14 березня 2005 року та який станом на 01 січня 2015 року фактично не існує (демонтований). Також, платник податків просив повідомити методику визначення площі такого об'єкта оподаткування у разі, якщо контролюючий орган дійде висновку про наявність у ПрАТ "Курорт-Готель" обов'язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

02 жовтня 2015 року ПрАТ "Курорт-Готель" отримав податкову консультацію, оформлену листом Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23.

Позивач, не погодившись із вказаною податковою консультацією відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач оформив спірну податкову консультацію без додержання порядку, передбаченого пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно пунктів 52.1-52.3 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Ознайомившись зі змістом податкової консультації Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність зазначеного документа положенням статті 52 Податкового кодексу України.

Зокрема, спірний документ не містить опису фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновку з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Дослідження листа Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23 дає підстави стверджувати, що останній містить окремі цитати норм Податкового кодексу України, проте обґрунтування та роз'яснення порядку застосування норм законодавства, а також висновок у вказаному документі відсутні.

Крім того, з листа Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23 вбачається, що контролюючий орган, надаючи платнику податків письмову консультацію детально не розібрався в ситуації, що склалась, та виклав свою позицію без врахування системного зв'язку з іншими норми Податкового кодексу України, що зумовлює збільшення бази оподаткування, передбаченої Податковим кодексом України.

Як свідчать письмові докази, ПрАТ "Курорт-Готель" належить на праві власності нежитлова будівля площею 8636 кв. м. за адресою Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112 А-ІІ на підставі Свідоцтва про право власності від 14 березня 2005 року № 956730 (а.с. 11) та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 квітня 2005 року № 6952593 (а.с. 12).

Позивачем у 2011 році розпочато реконструкцію та технічне переоснащення будівлі відповідно до Декларації про початок виконання підготовчих робіт від 06 вересня 2011 року (а.с. 13-14). В ході здійснення реконструкції існуюча будівля зазнала значного демонтажу та скорочення її площі, що підтверджується Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області від 25 квітня 2014 року № 177 (а.с. 15-18).

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що станом на початок 2015 року площа будівлі значно зменшилась і не відповідає площі, вказаній у Свідоцтві про право власності від 14 березня 2005 року № 956730.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність суперечностей та можливості множинного (неоднозначного) трактування норм Податкового кодексу України, оскільки таке твердження не відповідає дійсності та обставинам справи, що підтверджені документальними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Разом з цим, відповідно до п.п. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Тобто, вказані норми Податкового кодексу України припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платника податків, зокрема, як у нашому випадку, при проведенні реконструкції будівлі, яке полягає в тому, що об'єктом оподаткування є загальна площа об'єкту нерухомості; з іншого боку порядок обчислення передбачає обчислення податку на підставі правовстановлюючих документів. У випадку ж проведення реконструкції будівлі, законодавством України не передбачено внесення змін до реєстраційних документів на будівлю до прийняття такого об'єкту в експлуатацію, що збільшує об'єкт і базу оподаткування, визначені п.п. 266.3.1 п. 266.3 сг. 266 та п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України та відповідно призводить до сплати податку з неіснуючої загальної площі.

Також, стосовно доводів апелянта про те, що податкова консультація надана ним вірно колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.01.2016 року по справі №К/800/14869/15 (стосовно індивідуальної податкової консультації 2014 року) та інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 року №781/11/13-10 «Відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство базується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Колегія суддів касаційної інстанції вважає за доцільне звернути увагу на те, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації. Так, зокрема. Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01.06.2010р. №781/11/13-10 (п.1.1) стосовно індивідуальних правових актів зазначив, «Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами». Отже, рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у певному податковому періоді у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації.»

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, всупереч покладеним на нього обов'язкам, підійшов до розгляду звернення позивача формально та не надав обґрунтованої, вичерпної відповіді на поставлені платником податків питання, оформивши письмову податкову консультацію листом від 14 серпня 2015 року № 3042/7/16-31-17-01-23 без додержання порядку, передбаченого пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд першої інстанції при вирішенні справи застосував норму матеріального права, яка регулює дані правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016р. по справі № 816/4833/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2016 р.