Справа № 201/3884/14-а(2а/201/7/2015)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/54762/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації про визнання протиправною та скасування постанови, за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (далі - НКРЗІ), від 27 лютого 2014 року №339/158 (далі - спірна постанова) про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 145 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

У касаційній скарзі Комісія, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум».

У період з 4 лютого по 14 лютого 2014 року НКРЗІ проведено планову перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваріум» законодавства про радіочастотний ресурс України, за результатами якої складено акт від 14 лютого 2014 року №18/пос/158/1.

На підставі складеного акту, НКРЗІ винесено спірну постанову від 27 лютого 2014 року, якою на директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум» ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.,за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 145 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що в діях позивача не вбачається порушень вимог статей 29, 30 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», пункту 4.1.5 Ліцензійних умов користування радіочастотним ресурсом України, мотивуючи це тим, що останній не є власником абонентського обладнання, а тому і не зобов'язаний отримувати дозволи на експлуатацію абонентського РЕЗ. Відповідно немає підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 145 КУпАП.

До таких висновків суди дійшли внаслідок встановлених судовим рішенням обставин, зокрема постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року у справі №804/4751/14, а тому в силу приписів частин 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до статті 17 Закону України «Про телекомунікації» та статті 12 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (НКРЗІ) є органом регулювання у сфері телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України.

Частиною 1 статті 19-1 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що державний нагляд за ринком телекомунікацій здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок, інших заходів відповідно до законодавства, спрямованих на запобігання, виявлення та усунення порушень законодавства суб'єктами ринку телекомунікацій.

Відповідно до норми вказаної статті рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 15 листопада 2012 року № 590 затверджено Порядок здійснення державного нагляду за ринком телекомунікацій (далі - Порядок) .

Пунктом 2.1 Порядку державний нагляд за ринком телекомунікацій здійснюється шляхом проведення планових та позапланових перевірок та комплексу відповідних заходів, зокрема з вимірювання параметрів телекомунікаційних мереж, спрямованих на виявлення та усунення порушень та недоліків суб'єктами ринку телекомунікацій.

Відповідно до пункту 2.3.8 Порядку під час проведення планової перевірки оператора телекомунікацій на його території та у приміщеннях перевіряється, зокрема: наявність документів, що підтверджують відповідність вимогам нормативних документів на телекомунікаційне обладнання (технічних засобів та обладнання) об'єкта перевірки; за наявності ліцензій, дотримання вимог відповідних ліцензійних умов, особливих умов ліцензій; дотримання правил здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, законодавства, стандартів та інших нормативних документів у сфері телекомунікацій; дотримання правил надання телекомунікаційних послуг, вимог нормативних документів щодо основних умов договору про надання телекомунікаційних послуг.

За результатами перевірки складається акт перевірки додержання суб'єктом ринку телекомунікацій законодавства про телекомунікації згідно з додатком 4 у двох примірниках (4.1 Порядку).

Пунктом 4.5 Порядку передбачено, що у разі виявлення з боку суб'єкта ринку телекомунікацій порушень законодавства за результатами перевірки вповноважені посадові особи НКРЗІ складають протокол про вчинення адміністративного правопорушення, розглядають справу та виносять постанову за справою про адміністративне правопорушення у сфері телекомунікацій.

Так, частиною 1 статті 145 КУпАП передбачено, що порушення умов і правил, що регламентують діяльність у сфері телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, передбачену ліцензіями, дозволами - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств і організацій усіх форм власності у розмірі від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2014 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено постанову, що набрала законної сили, якою задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум», визнано протиправним та скасовано Розпорядження Комісії від 4 березня 2014 року №14р. про порушення Ліцензійних умов у зв'язку з експлуатацією у створених радіомережах РЕЗ типу NanoStation M5 (3511комплектів) в якості абонентських станцій радіо доступу без відповідних дозволів на експлуатацію РЕЗ.

Згідно обставин встановлених зазначеним судовим рішенням, в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум» відсутні також порушення вимог статей 29,30 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», пункту 4.1.5 Ліцензійних умов користування радіочастотним ресурсом України.

Оскільки підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугував саме зазначений вище акт НКРЗІ, на підставі якого винесено розпорядження Комісії від 4 березня 2014 року №14/р про усунення порушення умов ліцензії, і яке є скасоване судовим рішенням, обставини встановленні останнім дають підстави дійти висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Тому, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що встановлена судом відсутність порушень з боку товариства вказаних положень Закону, що виключає притягнення до адміністративної відповідальності, виключає й відповідальність директора цього товариства за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 145 КУпАП. Відповідно застосування судами приписів статті 247 КУпАП в частині закриття провадження у справі є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам Закону.

Суди правильно виходили з положень частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В свою чергу, при застосуванні цієї процесуальної норми варто враховувати наступне.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Одночасно, передбачене частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому слід також враховувати вимоги частин 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

З врахуванням зазначеного, висновок судів про скасування спірної постанови НКРЗІ є правильним, тому їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм і підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації відхилити, а постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало