Справа № 826/21669/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2016 року № 826/21669/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ комп'ютерних технологій» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ комп'ютерних технологій» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у місті Києві

(надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 30.03.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що висновки податкової інспекції, викладені у відповідному акті перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення - рішення є не обґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а відтак податкове повідомлення - рішення є протиправним, та підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у місті Києві проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ІТ - Рішення» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Техінтерпостач» (код за ) та ТОВ «Тектумбуд» (код за ) їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, за результатами якої складено акт перевірки від 13.03.2015 №863/26-58-22-03-18/36197028.

В ході перевірки відповідачем встановлені порушення: - п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у вересні 2014 на суму 554 394грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 30.03.2015 прийнято податкове повідомлення рішення форми «Р» №, згідно якого позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 554 394грн., за штрафними санкціями - 277 197грн.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення - рішень № звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За наслідком перевірки, відповідачем встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «ІТ - Рішення» мало господарські правовідносини з ТОВ «Техінтерпостач» та ТОВ «Тектумбуд».

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в про цесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, із матеріалів справи слідує, що 10.09.2014 між позивачем та ТОВ «Техінтерпостач» укладено договір поставки №13 (надалі також - договір), за умовами якого Постачальник (ТОВ «Техінтерпостач») зобов'язується поставити та передати у власність Покупця (ТОВ «ІТ - Рішення») обладнання (далі - «Товар») окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, відповідно до умов цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти Товар і оплатити його на встановлених цим Договором умовах.

Згідно п. 2.1. договору товар поставляється Покупцеві протягом 30 календарних днів з дати підписання Сторонами даного договору згідно специфікації договору. Місцем відвантаження товару є склад Покупця, що розташований за адресою: м. Київ, вул.. Сурікова, 3. Доставка здійснюється силами та за рахунок Постачальника (п. 2.2. договору).

Як випливає з п. 4.1. договору, оплата за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів у розмірі 100% обумовленої ціни договору, відповідно до виставленого рахунку, на розрахунковий рахунок Продавця, протягом трьох банківських днів з моменту поставки обладнання та підписання видаткової накладної на поставку з боку Покупця.

Як встановлено п. 4.3. договору, підставою здійснення оплати є наданий Постачальником рахунок-фактура, який має бути виставлений Постачальником в день поставки Товару Покупцю, день підписання видаткової накладної з боку Покупця.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань згідно договору від 10.09.2014 №13 позивачем до суду подані копії: - рахунків на оплату №2509/070 від 25.09.2014 на суму 42 209, 06грн., №2509/069 від 25.09.2014 на суму 3 240,00грн., №2509/071 від 25.09.2014 на суму 27 906,12грн., №2509/068 від 25.09.2014 на суму 14 561, 04грн., №2509/072 від 25.09.2014 на суму 128 300, 00грн.; видаткових накладних №2509/072 від 25.09.2014 на суму 128 300,00 грн., №2509/068 від 25.09.2014 на суму 14 561, 04грн., №2509/071 від 25.09.2014 на суму 27 906, 12грн., №2509/069 від 25.09.2014 на суму 3 240,00грн., №2509/070 від 25.09.2014 на суму 42 209, 06грн., податкових накладних №37 від 25.09.2014 на суму 128 300, 00грн.; №35 від 25.09.2014 на суму 42 209,06 грн., №34 від 25.09.2014 на суму 3240,00грн., №36 від 25.09.2014 на суму 27 906, 12 грн., №33 від 25.09.2014 на суму 14 581,04 грн.; специфікацій до даного договору.

Позивачем до матеріалів справи не надано документального підтвердження здійснення останнім оплати за договором по виставленим ТОВ «Техінтерпостач» рахункам на оплату, не надано також доказів про транспортування та доказів фактичного отримання товару, визначеного договором.

Так, суд звертає увагу на те, що реальність господарської операції з придбання товарів має підтверджуватись документами про фізичне переміщення придбаних товарів у просторі та документами про зберігання придбаних товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (затвердженого постановою КМ України від 25.02.2009 року № 207), документами на перевезення вантажів автомобільним транспортом є дорожній лист або товарно-транспортна накладна.

Підпунктом 11.1 п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568) (далі - Правила № 363) визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Оприбуткування товарів без наявності товарно-транспортної накладної, в разі фізичного переміщення товарів в просторі за допомогою автомобільного транспорту, нормами чинного законодавства не передбачено.

Відповідно до абз.2 пп. 11.1 п. 11 Правил № 363, залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Позивачем у ході судового розгляду справи до суду не подано зокрема: товарно - транспортних накладних, заявок по пункту поставки.

Разом з тим, за правилами, встановленими положеннями Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99 (надалі - Інструкція №99) (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Так, відповідно до п.2 Інструкції №99 бланки довіреностей (додаток 1) видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей (додаток 2), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною. Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей (п.6 Інструкції №99).

Інструкція №99 поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності.

Однак, позивачем ні в ході перевірки, ні в ході судового розгляду справи не надано перевіряючим належних доказів видання будь - яких довіреностей або їх копій, які б посвідчували право на одержання /видачу товарно - матеріальних цінностей та підпису первинних документів від імені позивача.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку проте, що позивачем не доведений факт отримання у ТОВ «Техінтерпостач» товарів, оприбуткування і використання у власній господарській діяльності, відтак подані позивачем документи, зокрема: рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні та специфікації, в сукупності не можуть свідчити про наявність зв'язку між фактом придбання товарів і господарською діяльністю підприємства.

Також позивачем до суду подано копію договору №13 від 05.09.2014, за умовами якого Виконавець (ТОВ «ТЕКТУМБУД») на вимогу Замовника (ТОВ «ІТ - Рішення») надає послуги з проектування, побудови та налагодження структурованих кабельних систем різної складності, послуги з монтажу та налагодження систем кондиціонування повітря, та інші консультаційні послуги (надалі - Роботи), а Замовник зобов'язується такі Роботи прийняти та оплатити (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість Робіт, що виконуються у відповідності до даного Договору, складається з сум вартості всіх Робіт, які визначаються в Додаткових договорах (надалі - «Вартість Робіт») та складає 348667, 24грн.

Валюта розрахунків за даним договором - національна валюта України - гривня. Форма розрахунків за даним Договором - безготівкові платежі (п.2.2. договору).

Оплата за Роботу здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів у розмірі 100% обумовленої ціни Договору, відповідно до виставленого рахунку, на розрахунковий рахунок Продавця, протягом трьох банківських днів з дати підписання Сторонами Акту приймання - передачі робіт (п. 2.3. договору).

Поряд з цим п. 3.2. договору встановлено, що приймання - передача Робіт оформлюється за фактом їх виконання шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін Акту прийняття-передачі робіт (надалі - «Документи приймання-передачі»), який складається Виконавцем в триденний термін з моменту закінчення Робіт та передається Замовникові в двох екземплярах для підписання.

Після завершення виконання Робіт Виконавець зобов'язаний передати Замовнику належним чином оформлені два оригінальних примірники Акту приймання-передачі робіт та податкову накладну (п.3.3. договору).

Натомість позивачем у ході судового розгляду справи суду не надано належної первинної документації, зокрема:

- платіжних документів щодо сплати отриманих позивачем від ТОВ «ТЕКТУМБУД» послуг;

- актів приймання - передачі робіт;

- податкових накладних;

- доказів на підтвердження передачі виконавцям проектної документації, хоча саме з настанням такої події розпочинається виконання робіт;

- відсутні відомості про кількість залучених до робіт працівників виконавця;

- відсутні графіки виконання робіт, що при врахування поетапності відповідного монтажу є обов'язковими;

- відсутні сертифікати відповідності, документи від виробника використовуваних матеріалів, виробів і обладнання.

Також, суд звертає увагу на те, що початку виконання робіт з монтажу передбачає отримання будівельного майданчику і матеріалів/обладнання/ресурсів, однак такі обставини також жодним документом не підтверджені, зокрема передача фронту робіт здійснюється за відповідним актом.

Разом з тим, за результатами виконання робіт відсутня також і виконавча документація - акти приховуваних робіт (що є обов'язковими при здійснені монтажних робіт систем кондиціювання та прокладки кабелю), робочі креслення, протоколи вимірювань, протоколи якості з'єднувальних конструкцій та ін.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги), є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

З огляду на вищевикладене, обумовлюється висновок проте, що ТОВ «ІТ - Рішення» в ході судового розгляду справи не була доведена товарність здійснення з ТОВ «Техінтерпостач», ТОВ «ТЕКТУМБУД») операцій, тому відповідач на переконання суду правомірно збільшив податок на додану вартість з нарахуванням штрафних (фінансових) санкцій у цій частині.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур