Справа № 826/2497/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м.Київ 826/2497/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Голови Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка П.В (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача (на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37) звернутись до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1, Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2016 справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного суду від 02.03.2016 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 30 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, був призначений на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва, у порядку передбаченому законодавством України та отримав службове житлове приміщення, а саме - квартиру АДРЕСА_1.

Водночас, оскільки вказане житло було передано у непридатному для проживання стані та потребувало значних вкладень власних коштів позивача, - він звернувся до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва (далі - Комісія) з заявою про виключення отриманого ним жилого приміщення з числа службових та надання зазначеної квартири у постійне користування.

26 січня 2016 року вказану заяву було задоволено. Крім того, за результатом розгляду даного звернення Комісією було вирішено доручити голові суду на протязі 10 днів звернутися з відповідним клопотанням до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 глави 1 розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Позивач зауважив, що вказане рішення Комісії від 26.01.2016 було також затверджено рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року.

Проте, як стверджує позивач, станом на 18.02.2016 відповідач доручення Комісії не викононав.

Таким чином, позивач вважає свої права порушеними і наполягає на зобов'язанні відповідача виконати рішення Комісії в примусовому порядку.

Відповідач заперечень проти позову суду не надав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 вирішено питання про здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження в межах строків розгляду адміністративних справ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України 578/2010 від 27.04.2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

05.01.2016 на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 30.12.2015 № 597 позивачу (у складі сім'ї шість осіб - дружина та четверо дітей) був виданий ордер НОМЕР_1 на право зайняття службового жилого приміщення з трьох кімнат жилою площею 51,22 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оскільки вказане службове приміщення було передано позивачу у стані непридатному для проживання (від будівельників) у зв'язку з чим потребувало особистих матеріальних вкладень позивача, останній 20.01.2016 звернувся до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва з заявою про виключення наданого йому приміщення з числа службового житла та надання цієї квартири у постійне користування.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва № 3 від 26.01.2016 заяву ОСОБА_1 про виключення отриманого ним жилого приміщення з числа службових та надання квартири АДРЕСА_1 у постійне користування Комісією задоволено.

Зі змісту даного протоколу вбачається, що крім іншого, Комісією було вирішено доручити голові суду у десятиденний строк звернутись на підставі "Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави, 1 розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

02.02.2016 рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва було затверджено дане рішення Комісії від 26.01.2016 № 3.

Разом з цим, на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем не вчинено дій у встановлений рішенням строк щодо звернення до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення з числа службових та надання квартири АДРЕСА_1 у постійне користування позивача.

При цьому, зазначене рішення відповідачем оскаржено у встановленому законом порядку не було, а отже воно є обов'язковим до виконання.

Вважаючи, що законні права можуть бути відновлені шляхом зобов'язання відповідача звернутись до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає про таке.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

Законом, який визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Гарантована Конституцією України незалежність суддів насамперед забезпечується, зокрема, гарантуванням державою фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів та забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей.

Питання гарантій незалежності суддів і судів уже були предметом розгляду Конституційного Суду України. Так, у Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом їх забезпечення є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у пункті 2 резолютивної частини Рішення від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу „положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо".

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших. Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Тому, на думку Конституційного Суду України, зниження рівня гарантій незалежності суддів у разі прийняття нових законів чи внесення змін до чинних законів є неприпустимим.

Отже, право судді на забезпечення житлом є складовою забезпечення гарантії його незалежності, а тому не може бути обмежено правом на отримання лише службового житла.

Як встановлено судом, позивач на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" забезпечений службовим житлом.

Водночас, з огляду на те, що службову квартиру йому передано у стані, непридатному для проживання, а тому потребуює значних власних матеріальних вкладень, позивач вважає за необхідне отримати це службове приміщення у постійне користування шляхом виведення його з числа службових.

Суд зауважує, що на час розгляду справи відсутній нормативно-правовий акт, яким врегульовано питання надання службових приміщень суддям у користування та виключення таких жилих приміщень з числа службових.

Водночас, порядок надання службових жилих приміщень і користування ними регулюється "Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 № 37.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З аналізу вищевказаної норми права вбачається, що аналогія закону і аналогія права є способами подолання прогалин у праві. Прогалина у праві має місце, коли певні суспільні відносини, які належать до сфери правового регулювання, або не врегульовані взагалі, або врегульовані неповно, зокрема, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини. При цьому суд може допустити застосування аналогії закону, якщо процесуальні відносини не врегульовані законом; є законодавство, що регулює подібні відносини; подібне законодавство не суперечить сутності відносин, до яких застосовується аналогія.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 18.12.2009 № 14 зазначив, що у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що до правовідносин відносно надання службових приміщень суддям застосовується "Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР".

Разом з цим, суд приймає до уваги також наявність листа Ради суддів України № 9 рс- 10/13 від 06.11.2013. Так, на засіданні 25 жовтня 2013 року розглянуто звернення Голови Окружного адміністративного суду Вовка П.В. щодо забезпечення суддів службовим житлом та прийнято рішення, згідно якого до правовідносин щодо реалізації права суддів на забезпечення службовим житлом може бути застосовано Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

Відповідно до частини шостої Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Відтак, законодавством встановлено певну процедуру виключення жилого приміщення з числа службових, зокрема, передбачено обов'язковість звернення установи до відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно з Пложенням про житлову-побутову комісію Окружного адміністративного суду м.Києва, затвердженого Рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2010 року № 9, одними із основних завдань Комісії є прийняття рішень щодо надання службового житла суддям окружного адміністративного суду міста Києва, які потребують поліпшення житлових умов, та суддям, які забезпечені житлом (право на додаткову житлову площу відповідно до вимог статті 49 Житлового кодексу України), а також підготовка матеріалів щодо аналізу кількості житла, його технічного стану, використання, вивільнення та повторного заселення та прийняття рішень щодо виключення жилих приміщень з числа службового житла.

Таким чином, як вже зазначалось, позивач звернувся саме до вказаного органу з заявою про виключення наданого йому жилого приміщення з числа службових.

Як було встановлено судом, рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва № 3 від 26.01.2016 заяву ОСОБА_1 про виключення отриманого ним жилого приміщення з числа службових та надання цього житла у постійне користування Комісією задоволено. Визнано таким, що відпала потреба у використанні як службової квартири АДРЕСА_1. Вирішено звернутися до зборів суддів для затвердження цього рішення та доручити голові суду на протязі 10 днів звернутися з відповідним клопотанням до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 глави 1 розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

02.02.2016 дане рішення житлово-побутової комісії було затверджено рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду м. Києва.

Як вже зазначалось, засади суддівського самоврядування визначені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до статті 124 вказаного нормативно-правового акта суддівське самоврядування - самостійне колективне вирішення суддями питань внутрішньої діяльності судів в Україні.

Суддівське самоврядування є однією з гарантій забезпечення самостійності судів і незалежності суддів. Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів.

До питань внутрішньої діяльності судів належать питання організаційного забезпечення судів та діяльності суддів, соціальний захист суддів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов'язані із здійсненням правосуддя.

До завдань суддівського самоврядування належить вирішення питань, зокрема, щодо участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення судів та контроль за додержанням установлених нормативів такого забезпечення.

Однією з організаційних форм суддівського самоврядування є збори суддів (стаття 125 ЗаконуУкраїни "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Збори суддів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов'язковими для суддів та працівників цього суду.

Крім того, відповідно до статті 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на голову суду або його заступника покладено обов'язок виконання рішень зборів суддів за їх дорученням.

Так, відповідно до частини 3 статті 21, пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами

Частиною 7 статті 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" збори суддів можуть звертатися з пропозиціями щодо питань діяльності суду до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зобов'язані розглянути ці пропозиції і дати відповідь по суті.

Відтак особа, що займає адміністративну посаду зобов'язана виконати рішення зборів суддів.

Як було встановлено судом, рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва № 3 від 26.01.2016, затверджене рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2016, відповідачем у встановленому законодавством порядку (адміністративному чи судовому) оскаржено не було. Отже, враховуючи викладене, зазначене рішення комісії Окружного адміністративного суду м. Києва № 3 від 26.01.2016 є чинним та обов'язковим до виконання відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідач, як суб'єкт владних повноважень заперечень проти позову та доказів на підтвердження правомірності невиконання рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва, затверджене рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2016 протягом встановленого строку - суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачаєтться зі змісту позовної заяви, позивач просить суд зобов'язати відповідача звернутись з клопотанням до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових, та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 глави 1 розділу 3 Житлового кодексу Української РСР. Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії може підлягати задоволенню лише у тому випадку, коли обов'язок вчинення таких дій прямо передбачений законодавством або безпосередньо випливає з повноважень відповідача.

При цьому суд зауважує, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права.

Водночас, зі змісту статей 11, 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що способи захисту права є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді, зокрема, щодо зобов'язань суб'єкта владних повноважень з метою відновлення порушених прав позивача, вчинити певні дії.

Так, спосіб захисту порушеного права може залежати від того, припинене порушення чи ні, при встановленні факту продовження протиправної поведінки суб'єкта владних повноважень на момент вирішення спору, належним способом захисту права є зобов'язання відповідача вчинити дії на усунення виявлених порушень.

При цьому, позовні (матеріально-правові) вимоги повинні відповідати суті правопорушення, якщо воно наявне, а обраний спосіб захисту права має кореспондувати з характером допущеного порушення права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо звернення до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з числа службових, та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування.

Відповідно до частиною першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Жодних заяв з приводу відшкодування судових витрат позивачем суду не заявлено, у зв'язку з чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 157-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Зобов'язати Голову Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, звернутись до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1, Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.