Справа № 522/417/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

07 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/417/16-а

Категорія: 14 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради в частині позовних вимог про зобов'язання виконати рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, в якому просила:

- визнати бездіяльність Одеської міської ради, що пов'язана з невиконанням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2015 року, прийняте у справі №522/28744/12, протиправною;

- зобов'язати Одеську міську раду виконати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2015 року, прийняте у справі №522/28744/12.

В обґрунтування позову зазначено про наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси, яким визнано недійсним рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2002 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3

У зв'язку з тим, що резолютивна частина рішення не зобов'язує Одеську міську раду виконати будь-які дії, виконавчий лист у справі не видавався.

Позивач заявляє про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо виконання рішення суду, наполягаючи на тому, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції, воно не було виконане.

Вважаючи, що позовну заяву, в частині вимог про зобов'язання виконати рішення суду, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції, на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України, ухвалою від 14 січня 2016 року відмовив у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції апелянт та її представник підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2015 року, прийнятого в порядку цивільного судочинства, визнано недійсним рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2002 року «Про затвердження проекту відведення, зміну цільового призначення та передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0255га ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Також, даним рішенням було визнано, що ОСОБА_3 незаконно отримав державний акт на спірну земельну ділянку.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі листи не видаються для виконання рішень про визнання, зміну та припинення правовідносин, оскільки не потребують примусового виконання внаслідок їх загальної обов'язковості.

У відповідь на заяву позивача щодо виконання рішення суду, Одеська міська рада, в особі Департаменту комунальної власності, відповіла, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов'язком для виконання органом місцевого самоврядування, а тому спірне рішення є недійсним з моменту набрання ним законної сили (а.с.15).

Утім, позивач вважає, що рішення суду не виконане, так як органом місцевого самоврядування не прийняте відповідне рішення про скасування раніше прийнятого рішення, яке визнано недійсним.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження в даній частині позову, виходив із того, що вимога позивача - виконати рішення суду, не переслідує мету захисту її прав, свобод та інтересів, так як відсутній публічний спір між позивачем та суб'єктом владних повноважень.

На думку суду, позовна вимога щодо забезпечення виконання рішення суду не може складати предмет адміністративного позову та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, через те, що вирішення питань пов'язаних з виконанням судових рішень, прийнятих у порядку цивільного судочинства, проводиться згідно розділу VI ЦПК України.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності (частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої, частина п'ята статті 129).

Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (Рішення КС України від 30.06.2009 року № 16-рп/2009).

Обов'язковість виконання рішення суду гарантується встановленням відповідальності за його невиконання. Кримінальна відповідальність передбачена за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пунктів 1, 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягають спори, у яких однією із сторін є суб'єкт владних повноважень, і цей спір виник саме при здійсненні цим суб'єктом своїх владних управлінських функцій на основі законодавства.

Однак, у даному випадку спір виник не у зв'язку із здійсненням Одеською міською радою, як органом виконавчої влади, своїх владних управлінських функцій, а через несвоєчасне виконання ним, як відповідачем по іншій цивільній справі, судового рішення, що набрало законної сили.

За змістом частин 2 і 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду в адміністративній справі, що набрала законної сили, є обов'язковою до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів вважає, що після набрання рішенням суду законної сили, правовідносини сторін із сфери вирішення спору переходять у сферу виконання рішення суду.

Викладене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в цій частині позову.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спірного питання.

За таких обставин, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 199, 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради в частині позовних вимог про зобов'язання виконати рішення суду - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова