Справа № 813/5054/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/68656/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника позивача - Шалінської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2014

у справі № 813/5054/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Техенерго»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними дій, визнання недійними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Техенерго» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області щодо встановлення порушень в акті перевірки від 16.06.2014 № 698/13-04-22-01/23891483 та прийняття на підставі даного акта податкових повідомлень-рішень; визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 01.07.2014 № , від 03.07.2014 № , № , № , № , № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової виїзної перевірки ПрАТ «Техенерго» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, складено акт № 698/13-04-22-01/23891483 від 16.06.2014, в якому зафіксовані порушення: п. п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1 487 866 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1 278 068 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 96 877 грн., пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 6 571 грн.; п. п. 44.1, 44.3 ст. 44, п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України та п. п. 3.1, 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме: відсутні платіжні документи, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 37 236 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 01.07.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 213,75 грн., в т.ч.: 6 571 грн. основного платежу та 1 642,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 03.07.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 917 102 грн., в т.ч.: 1 278 068 грн. основного платежу та 639 034 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 03.07.2014 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 96 877 грн.;

- № від 03.07.2014 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 37 236 грн.;

- № від 03.07.2014 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн.;

- № від 03.07.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2 231 799 грн., в т.ч.: 1 487 866 грн. основного платежу та 743 933 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки акту перевірки зроблені з посиланням на безтоварність господарських операцій та нікчемність договорів, укладених між позивачем з його контрагентами ПАТ «Укрзахіденерго» та ТОВ «Айті Аутсорсінг», в обґрунтування чого відповідач вказує на непідтвердження позивачем факту отримання придбаного у ПАТ «Укрзахіденерго» товару та його використання в господарській діяльності, а також на неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айті Аутсорсінг», у зв'язку з тим, що підприємство має стан «припинено, але не знято з обліку». Крім цього, податковим органом було встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 у сумі 989 275,84 грн. внаслідок виявлених розбіжностей між сумами собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт, послуг у поданих до податкового органу податкових деклараціях та оборотно-сальдових відомостях позивача. Також було встановлено завищення податкового кредиту за листопад 2012 року на загальну суму 121 537,80 грн. внаслідок відсутності у податковій накладній від 20.11.2012 № 18 обов'язкового реквізиту - номера та дати митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України. Перевіркою також встановлено наявність у ПрАТ «Техенерго» авансових звітів без підтверджуючих документів про сплату готівкових коштів, а саме звітів, у яких відсутні посадкові талони працівників під час авіаперельотів на загальну суму 37 236 грн. Крім цього, податковим органом було зафіксовано факт ненадання позивачем документів, що вимагалися під час проведення перевірки.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу, укладених ПрАТ «Техенерго», як покупцем, та ПАТ «Укрзахіденерго», як продавцем: від 21.12.2012 № 12.03.123-2, відповідно до умов якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця товар, а саме технічну документацію і два комплекти ущільнень РВП-98, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість; від 31.01.2013 № 12.03.123-4, відповідно до умов якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у свою власність та оплатити товар у кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в специфікаціях до цього договору або товарних накладних продавця.

Факт здійснення господарських операцій за вказаними договорами судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: податковими накладними, видатковими накладними та банківськими виписками.

Згідно бухгалтерської довідки вих. № 14/09-1043 від 02.09.2014 кредиторська заборгованість ПрАТ «Техенерго» по розрахунках із ПАТ «Укрзахіденерго» згідно з договором від 21.12.2012 № 12.03.123-2 становить 302 119,06 грн., а згідно з договором від 31.01.2013 № 12.03.123-4 становить 814 604,60 грн.

Що ж до посилання ДПІ у Галицькому районі м. Львова на те, що основними постачальниками ПАТ «Укрзахіденерго» є підприємства, які мають ознаки ризикових суб'єктів господарської діяльності, що, на думку податкового органу, також вказує на нереальність здійснених господарських операцій з позивачем, то слід зазначити, що згідно з чинним законодавством дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також, між позивачем і ТОВ «Айті Аутсорсінг» були укладені договори про виконання робіт та надання послуг щодо розробки проектів, робочих програм, нормативних характеристик, технічної документації, проектної документації, а саме: від 27.02.2012 № 12.18.15; від 27.02.2012 № 12.18.17; від 27.02.2012 № 12.18.18; від 27.02.2012 № 12.18.19; від 01.03.2012 № 12.18.20; від 01.03.2012 № 12.18.22; від 01.03.2012 № 12.18.23; від 01.03.2012 № 12.18.21; від 01.03.2012 № 12.18.24; від 18.05.2012 № 12.18.25; від 04.06.2012 № 12.18.27; від 04.06.2012 № 12.18.26; від 04.06.2012 № 12.18.28; від 27.07.2012 № 12.18.39; від 27.07.2012 № 12.18.40; від 10.07.2012 № 12.18.29; від 10.07.2012 № 12.18.30; від 10.07.2012 № 12.18.31; від 25.07.2012 № 12.18.32; від 27.07.2012 № 12.18.33; від 27.07.2012 № 12.18.34; від 27.07.2012 № 12.18.35; від 27.07.2012 № 12.18.36; від 27.07.2012 № 12.18.37; від 27.07.2012 № 12.18.38; від 25.09.2012 № 12.18.45; від 17.10.2012 № 12.18.50; від 17.11.2012 № 12.18.60; від 11.12.2012 № 12.18.70; від 11.12.2012 № 12.18.71.

Факт здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: податковими накладними, протоколами погодження договірної ціни, актами виконаних робіт, актами здавання проектних робіт.

Надані позивачу послуги за вказаними договорами були передані в подальшому ПрАТ «Екоенергія», ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», ПрАТ СНВО «Імпульс», ВП «Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», ПАТ НВП «Радій», ВП «Хмельницька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», по відношенню до яких позивач був виконавцем цих же робіт.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Айті Аутсорсінг» було зареєстроване в установленому законом порядку як суб'єкт підприємницької діяльності та платник податку на додану вартість.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ПрАТ «Техенерго» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази доводять правомірність визначення позивачем розміру податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб, а також забезпечення ним зберігання первинних документів, що підтверджують товарність господарських операцій з ПАТ «Укрзахіденерго» та ТОВ «Айті Аутсорсінг», та дотримання порядку видачі готівки під звіт та її використання, що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; висновок податкового органу про недоведеність позивачем факту транспортування придбаного у ПАТ «Укрзахіденерго» товару з огляду на відсутність товарно-транспортних накладних та інших документів, що підтверджують доставку товару у місце поставки, не може бути підставою для визнання здійснених господарських операцій безтоварними, оскільки товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей; посилання відповідача на неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Айті Аутсорсінг» у зв'язку із тим, що вказане товариство має стан «припинено, але не знято з обліку», як на підставу визнання безтоварними його господарських операцій з позивачем є безпідставним, оскільки на час здійснення вказаних господарських операцій ТОВ «Айті Аутсорсінг» було включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість; висновки, викладені в акті перевірки, не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки такі є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів щодо встановлених в ході перевірки порушень.

Суд касаційної інстанції, враховуючи оскарження відповідачем судових рішень фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, визначені ст. 220 КАС України, вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Тобто, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, відсутність одного із реквізитів податкової накладної від 20.11.2012 № 18, а саме: номера та дати митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України, не позбавляє позивача права включити до податкового кредиту суму податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів, підтверджених такою податковою накладною, з огляду на те, що вказана податкова накладна дає змогу ідентифікувати контрагентів позивача, містить достатні дані про зміст господарської операції, підтверджує фактичність здійснення такої операції та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку, а окремий її недолік сам по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення податкової накладної сили звітного документа, відтак, позбавлення покупця права на формування податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи встановлено формування позивачем витрат та податкового кредиту спірного періоду на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, та встановлено, що господарські операції фактично здійснені та спричинили реальні зміни в майновому стані платника податків - ПрАТ «Техенерго», підтверджені первинними бухгалтерськими документами, а тому є безпідставним донарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, а також зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість.

Щодо висновку податкового органу про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.04 по 31.12.2012 у сумі 989 275,84 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 цього Кодексу у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Згідно відповідних оборотно-сальдових відомостей та податкових декларацій за 2012 рік позивач, внаслідок помилки, вказав у податковій декларації за 1 квартал 2012 року суму витрат меншу, ніж в оборотно-сальдовій відомості за цей період, внаслідок чого і виникла розбіжність між податковим та бухгалтерським обліком позивача.

Відтак, з метою усунення такої розбіжності позивач включив суму розбіжності у річну податкову декларацію за 2012 рік.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність віднесення податковим органом суми собівартості товарів, робіт, послуг у розмірі 989 275,84 грн. до завищених платником податків витрат.

Що стосується донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку з тим, що суми витрат фізичних осіб на відрядження, видані позивачем, не підтверджені документально через відсутність в авансових звітах оригіналу відривної частини посадкових талонів за авіаперельоти по придбаних фізичними особами електронних квитках, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 164.2.11 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно з пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 цього Кодексу податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Відповідно до п. 11 розд. ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, наймання жилого приміщення і добові. Після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, і документи в оригіналі, що підтверджують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат.

Згідно з п. 12 розд. ІІ вказаної Інструкції витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що підтверджують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків готелів (мотелів), страхових полісів тощо. Витрати у зв'язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються.

Таким чином, пов'язані із відрядженням витрати, які не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються, а підтверджуючими документами є розрахункові документи відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до переліку розрахункових документів віднесено касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо.

Податковим законодавством не передбачено такої вимоги для підтвердження права на відшкодування витрат щодо придбання електронного квитка як наявність оригіналу відривної частини посадкового талона пасажира, відтак, ПрАТ «Техенерго» належним чином підтверджено право працівників на відшкодування витрат щодо придбання електронних квитків у авансових звітах електронними квитками та квитанціями, що підтверджують купівлю таких квитків, документами, що підтверджують проживання відряджених осіб у готелях та відповідними розрахунковими документами за проживання.

Зафіксоване в акті перевірки документальне непідтвердження витрат згідно з авансовими звітами слугувало підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 37 236 грн., що з урахуванням викладеного також є протиправним.

Підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510 грн. було ненадання позивачем під час проведення перевірки документів, які б підтверджували фактичність отримання товарів від ПАТ «Укрзахіденерго» та реальність здійснення господарських операцій з даним підприємством.

Однак, судовому порядку встановлено, що позивачем було надано податковому органу під час проведення перевірки та до суду усі первинні документи, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для підтвердження таких господарських операцій.

Письмовий запит про надання додаткових документів для перевірки був отриманий ПрАТ «Техенерго» в день, що передував останньому дню перевірки, що виключало можливість здійснити позивачем підготовку, вказаних у запиті, документів та надати їх податковому органу до дня складення акта перевірки.

Відтак, є необґрунтованим витребування у позивача, зазначених у запиті, документів поряд з наявністю усіх достатніх первинних документів, а також відсутністю достатнього часу у позивача для надання документів згідно такого запиту до закінчення перевірки, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 510 грн.

Враховуючи вказані обставини, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний