Справа № 539/253/16-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р.Справа № 539/253/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.02.2016р. по справі № 539/253/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 09.02.2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування рішення відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Стверджує, що рішення відповідача є таким, що прийняте з порушенням ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Посилається на правовий висновок Конституційного Суду України, викладеного в рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, за яким рада не має права скасовувати своє попереднє рішення, якщо за ним виникли правовідносини. Крім того, вважає, що рішення виконкому №24 від 30.03.2015р. вже вичерпало свою дію фактом виконання, оскільки є ненормативно-правовим актом одноразового застосування.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому, крім того апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача також надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі разом із запереченнями на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

Згідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 6-го скликання від 30.03.2015 року № 24 вирішено: 1) відмовитися від стягнення з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області коштів, виплачених ОСОБА_2 згідно рішення суду в розмірі 4 628 грн 40 коп.; 2) звернутися до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області з письмовою заявою про повернення виконавчого документа від 19.03.2015 року № 539/34/15-ц по виконавчому провадженню № 47045953.

11.12.2015 року Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області 7-го скликання прийняла рішення «Про скасування рішення виконавчого комітету від 30.03.2015 року № 24».

Не погоджуючись з рішенням Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 11.12.2015 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення ради та рішення її виконавчого комітету щодо вирішення питання про стягнення за виконавчим документом є вираженням волі органу місцевого самоврядування як учасника виконавчого провадження, який на власний розсуд вирішує звертатися йому до органу ДВС чи не звертатись, і не позбавлений права повторного звернення з виконавчим документом до органів ДВС після відмови від свого права стягувача при зверненні вперше.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням т.в.п. сільського голови Засульської сільської ради ОСОБА_1 за № 45 - к від 22.04. 2014р. було звільнено з посади зав. ВОБ виконкому Засульської сільської ради ОСОБА_2

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.07.2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Засульської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді завідуючої військовим обліковим бюро виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області з 22.04.2014 року; стягнуто з виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_2 4 628 грн 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2014р. по 07.07.2014 р.

На виконання рішення Лубенського міськрайонного суду 25.07. 2014р. одночасно із заробітною платою ОСОБА_2 було виплачено з місцевого бюджету 4628 грн. 40 коп. як відшкодування за час вимушеного прогулу.

Згідно ст.24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету.

Отже, в даному випадку сільські ради, сільський голова мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

Питання добровільного відшкодування шкоди, завданої посадовою особою органу місцевого самоврядування внаслідок неправомірних дій знайшло своє відображення в ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, шкода завдана юридичним чи фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів.

Згідно з ч.ч. 1, 2. ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному розмірі особою, яка її завдала.

Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Лубенський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах Засульської територіальної громади в особі виконавчого комітету Засульської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.01.2015 року у справі № 539/34/15-ц за позовом Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області кошти, виплачені ОСОБА_2 відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 07.07.2014 року в сумі 4 628 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону.

Враховуючи викладене, а також те, що кошти виплачені на користь ОСОБА_2 в рахунок оплати часу вимушеного прогулу, суд дійшов висновку, що вони підлягають стягненню з відповідачки, оскільки нею був виданий наказ про звільнення особи з роботи.

На виконання вказаного рішення 19 березня 2015р. Лубенським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист із встановленим строком пред'явлення до виконання до 24.02.2016р., де в якості стягувана визначено виконавчий комітет Засульської сільської ради.

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 539/34/15-ц від 19.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області кошти, виплачені ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 6-го скликання від 30.03.2015 року № 24 вирішено: 1) відмовитися від стягнення з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області коштів, виплачених ОСОБА_2 згідно рішення суду в розмірі 4 628 грн 40 коп.; 2) звернутися до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області з письмовою заявою про повернення виконавчого документа від 19.03.2015 року № 539/34/15-ц по виконавчому провадженню № 47045953.

Вказане рішення прийняте на підставі п.6 ст.16, п.2 ст.27, пп.4, п.1 ст.38, п.п.1,2,4 ст.71 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п.2 ст.8, п.2 ст.12, п.п.1, п.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Мотивоване тим, що ні сільська рада, ні сільський голова не скористалися правом зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування і нікого про це не просили, як це передбачено ч.2 ст.3 ЦПК України, ст.24 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.1191 ЦК України. При цьому взято до уваги об'єм та результат багаторічної роботи, яку ОСОБА_1 проводить та проводила до цього часу, враховано її матеріальне становище. Зазначено, що виконком не вважає, що діями ОСОБА_1 завдано збитки.

Згідно до ст. 1, ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами і є підконтрольними і підзвітними відповідним радам. Згідно п.3, п.4 ч.а, ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет ради власного бюджету не мас, а лише є розпорядником коштів місцевого бюджету і здійснює фінансування видатків з місцевого бюджету за умови прийняття сільською радою відповідного рішення .

Враховуючи наведене і вважаючи що виконавчий комітет Засульської сільської ради, приймаючи рішення № 24 від 30.03.2015р. «Про відмову від стягнення по виконавчому провадженню № 47045953 і повернення виконавчого документа від 19.03.2015р.», вийшов за межі наданих йому законом повноважень, 11.12.2015 року Засульською сільською радою Лубенського району Полтавської області було прийнято рішення про скасування рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 30.03.2015 року № 24.

Крім того, судова колегія звертає увагу на той факт, що питання законності рішення виконкому Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 6-го скликання від 30.03.2015 року № 24 було предметом розгляду Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року у справі за позовом Лубенського міжрайонного прокурора Полтавської області до Виконавчого комітету Засульської сільської ради Дубенського району про скасування рішення, за наслідками якого було відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що виконавчий комітет Засульської сільської Лубенського району Полтавської області має право самостійно реалізовувати надані йому повноваження і виконком, як стягувач, скористався наданим йому законом правом звернутися з заявою про повернення виконавчого документу без виконання з посиланням на приписи ч.2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», яким передбачене право сільської ради скасовувати рішення виконкому.

Щодо можливості стягувача повторно звернутися з виконавчим документом до органів ДВС, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.12, ч.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» наявність письмової заяви стягувача про повернення йому виконавчого документа не позбавляє право стягувача повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом року від дати видачі чи від дати повернення.

Отже, стягувач має право подати заяву про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законом.

Як зазначалося вище, виконавчий документ про стягнення суми коштів з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області видано на підставі рішення суду в цивільній справі, предметом якої були деліктні відносини (відшкодування шкоди) 19 березня 2015р. Лубенським міськрайонним судом із встановленим строком пред'явлення до виконання до 24.02.2016р.

З копії оскаржуваного рішення від 11.12.2015 року вбачається, що для забезпечення виконання рішення Лубенського міськрайонного суду від 22.01.2015р., керуючись ч.1 п.15 ст.26, п.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада вирішила скасувати рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 30.03.2015 року за №24 «Про відмову від стягнення по виконавчому провадженню №47045953 і повернення виконавчого документа від 19.03.2015р. за № 539/34/15-ц» та зобов'язати виконавчий комітет Засульської сільської ради звернутись до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області із письмовою заявою про виконання рішення суду згідно виконавчого документу від 19.03.2015р. за №539/34/15-ц

Отже, рішення ради шодо вирішення питання про стягнення за виконавчим документом в даному випадку є вираженням волі органу місцевого самоврядування до вчинення дії як учасника виконавчого провадження.

Право стягувача пред'являти виконавчий документ до виконання, в порядку і строки встановлені законом, є абсолютним. Стягувач на власний розсуд вирішує звертатися йому до ДВС або не звертатися.

Тобто, наявність відмови від свого права на стягнення по виконавчому провадженню №47045953 та повернення виконавчого документа, оформленої рішенням від 30.03.2015 року за №24, не позбавляє права стягувача повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом року від дати видачі (19.03.2015р.) чи від дати повернення.

Виходячи з аналізу вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку, що 11.12.2015р. Засульська сільська рада сьомого скликання, яка є відповідною радою для виконавчого комітету Засульської сільської ради, маючи рішення Лубенського міськрайонного суду від 22.01.2015р. по справі №539/34/15-ц та діючий виконавчий лист, виданий 19.03.2015р., прийняла рішення про скасування рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради № 214 від 30.03.2015р. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо висновків позивача про те, що рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 30.03.2015 року № 24 є актом індивідуальної дії, за яким у неї виникли правовідносини, а тому рада не мала повноважень скасовувати таке рішення, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне

Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144).

На основі цього положення Конституції України в Законі України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59), виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (частина 6 статті 59).

Колегія суддів зазначає, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, можуть приймати як нормативні, так і ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року N 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року N 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування.

При цьому, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Разом з тим, з копії оскаржуваного рішення від 11.12.2015 року вбачається, що сільська рада вирішила скасувати рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 30.03.2015 року за №24 «Про відмову від стягнення по виконавчому провадженню №47045953 і повернення виконавчого документа від 19.03.2015р. за № 539/34/15-ц» та зобов'язати виконавчий комітет Засульської сільської ради звернутись до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області із письмовою заявою про виконання рішення суду згідно виконавчого документу від 19.03.2015р. за №539/34/15-ц.

Отже, зміст оскаржуваного рішення не дає підстави для висновку, що за ним позивач реалізував певні суб'єктивні права та охоронювані законом інтереси.

Щодо доводів позивача про відсутність повноважень ради наступного скликання скасовувати рішення виконкому ради попереднього скликання судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, п.15 ч.1 ст.26, ч.9 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Крім того, в мотивувальній частині рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зауважує, що посилання на скликання при визначенні відповідності ради відсутнє у вказаних вище законодавчих актах, тому права ради не обмежуються і повноваження ради не припиняється при зміні скликання. Тобто, незалежно від скликання, без обмеження терміну давності прийнятих рішень, рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради може бути скасоване тільки Засульською сільською радою і ніякою іншою.

Таким чином, норми закону не дають підстави для висновку про обмеження права ради на скасування рішення виконкому ради попереднього скликання.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.02.2016р. по справі № 539/253/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2016 р.