Справа № 826/10349/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2016 р. м. Київ К/800/56807/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Костенка М.І., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Буковелю»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року

у справі № 826/10349/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Буковелю» (надалі - ТОВ «Зірка Буковелю»)

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У липні 2014 року ТОВ «Зірка Буковелю» звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.04.2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.08.2014 року позов задоволено з тих мотивів, що реальність виконання операцій з поставки позивачеві товару у рамках правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Приємна Пропозиція» (надалі - ТОВ «Приємна пропозиція») підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року назване рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з неповноти та суперечливості відомостей у представлених платником перинних документах відносно спірних операцій, у зв'язку з чим ці первинні документи не можуть слугувати належним підтвердженням фактичного виконання цих операцій.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Зірка Буковелю» з питань дотримання вимог податкового законодавства та своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до державного бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Приємна пропозиція» за період з 01.01.2010 року по 01.11.2013 року, про що складено акт від 27.03.2014 року № 907/26-59-22-13-15/33719262.

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про безтоварний характер операцій з придбання позивачем товару (світильників) у ТОВ «Приємна пропозиція» на підставі договору поставки від 14.04.2011 року № БК-99. Мотивуючи вказаний висновок, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві послалася на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009, щодо фіктивного підприємництва при створенні ТОВ «Приємна пропозиція» з метою прикриття незаконної діяльності, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 Кримінального кодексу України.слідства у кримінальному провадженні, порушеного за фактом створення фіктивного суб'єкта господарювання - ТОВ «Приємна пропозиція», які, за оцінкою відповідача, підтверджують фіктивний характер діяльності названого постачальника та виключають можливість виконання ним реальних господарських операцій

Вказаний висновок став підставою для прийняття ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 11.04.2014 року № , згідно з яким позивачу зменшено від'ємне значення податку на додану вартість за розглядуваний звітний період на 484297,00грн.

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з неповного з'ясування судами попередніх інстанції усіх обставин справи з огляду на наступне.

Так, згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На підставі наведених законодавчих норм суди попередніх інстанцій сформували цілком об'єктивну правову позицію відносно того, що умовою виникнення у платника права на податковий кредит податкового кредиту з ПДВ реальне виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

У той же час, застосовуючи ці правила оподаткування до спірних операцій, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли різних висновків щодо відповідності сформованого платником податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Приємна пропозиція» наведеним умовам.

Так, суд першої інстанції визнав доказом реальності виконання поставок задекларованим контрагентом товару (світильників, визначених у специфікації до договору поставки) в адресу ТОВ «Зірка Буковелю» подані останнім видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення про оплату позивачем придбаного товару у безготівковому порядку. Також суд зазначив, що придбану продукцію було використано позивачем для облаштування побудованого готельного комплексу, що засвідчено залученими до матеріалів справи актами виконаних будівельних робіт та фотознімками придбаних світильників.

Втім, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

При цьому, суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв'язку за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Наведене у даному випадку вимагало від суду ретельно перевірити обставини щодо налагодження ділових стосунків між позивачем та названим постачальником (шляхом встановлення, зокрема, яким чином ТОВ «Зірка Буковелю» було винайдено названого контрагента, з ким саме та у який спосіб контактував позивач при укладенні договору постачання з ТОВ «Приємна пропозиція»), а також щодо фактичного виконання розглядуваних поставок (як-от порядку транспортування товару, його зберігання, прийняття за кількістю та якістю із встановленням, чиїми силами та за рахунок чиїх ресурсів вчинялися відповідні дії, хто виступав конкретним виконавцем розглядуваних операцій тощо). Адже обставина щодо невідповідності ТОВ «Приємна пропозиція» ознакам реального суб'єкта господарювання слугувала фактичною підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Вказані недоліки не були усунуті й судом апеляційної інстанції.

Так, апеляційний суд, аналізуючи розглядувані операції, послався на неподання платником сертифікатів відповідності на усю придбану продукцію, як це передбачено умовами пункту 2.2 договору поставки від 14.04.2011 року № БК-99. При цьому апеляційний суд зазначив, що подані позивачем сертифікати не відповідають артикулам поставленої продукції, а термін дії цих сертифікатів не охоплює періоди поставки товару.

Дійсно, позивачем надано сертифікати відповідності лише щодо частини поставленої продукції, а саме - за видатковими накладними від 29.08.2011 року № РН-0000004, від 29.08.2011 року № РН-000005 та від 29.08.2011 року № РН-000003 на загальну суму 947583,47 грн. (у тому числі 157 930,58 грн. ПДВ), тоді як загальна вартість придбаного товару складає 2907567,75 грн. (у тому числі 484591,62 грн. ПДВ). Про причини відсутності сертифікаційних документів щодо решти товару позивач не повідомив.

Однак, з огляду на часткове підтвердження позивачем поставки поданими сертифікатами, у апеляційного суду були відсутні мотиви для невизнання податкового кредиту платника у загальній сумі поставки лише з підстав відсутності сертифікатів відповідності.

До того ж, слід зазначити, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок, а може свідчити про безтоварність господарської операції лише у сукупності з іншими обставинами.

Слід також зазначити, згідно з позицією Верховного Суду України (викладеної ним, зокрема, у постанові від 05.03.2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень, а також у постанові від 22.09.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень) документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

У зв'язку з чим, судам під час нового розгляду слід перевірити наслідки розгляду зазначеної вище кримінальної справи.

Таким чином, судами не досліджено комплекс доказів, необхідний для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов'язане донарахування податкових зобов'язань.

Отже, під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного та всебічного з'ясування обставин справи, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та вичерпано всі можливості збирання й оцінки доказів.

Разом з тим, частина 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Виходячи з положень ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що судами з'ясовані всі обставини справи і їм надана правильна юридична оцінка. Вказане позбавляє касаційну інстанцію можливості перевірити юридичну оцінку, надану судами попередніх інстанцій всім обставинам справи.

Зважаючи на наведене, касаційна інстанція на підставі ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд для повного, достовірного з'ясування та правильного вирішення цього спору.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Буковелю» - задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року та постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 серпня 2014 року - скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ М.І. Костенко

___________________ Ю.І. Цвіркун