Справа № 817/213/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/213/16

28 березня 2016 року 11 год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув, представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Босик Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2015 року №43310-17, №43311-17, №43313-17, №43314-17, як таких, що винесені безпідставно та з перевищенням повноважень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила суду на їх обґрунтування, що позивачу на праві користування належить земельна ділянка площею 988 м.кв., а також на праві власності - житловий будинок загальною площею 1413 м.кв., житловою площею 435 м.кв., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Представник позивача зазначає, що з порушенням строків і порядку прийняття, відповідачем надіслано (вручено) позивачу оспорювані податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов'язань з земельного податку за 2015 рік у сумі 106,59 грн., орендної плати за землю за 2015 рік у сумі 10637,30 грн., податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2014 рік у сумі 29248,14 грн. і за 2013 рік у сумі 2127,69 грн. Представник позивача вважає, що у контролюючого органу не було підстав визначати позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2013 рік у сумі 2127,69 грн., оскільки це прямо заборонено підрозділом 10 Перехідних положень Податкового кодексу України. Крім того, представник позивача наголошує, що зміни щодо обрахунку даного податку з загальної, а не житлової, площі об'єкту нерухомого майна внесені до Положення про порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, рішенням Рівненської міської ради від 03.07.2014 року та повинні застосовуватись з цього часу. Представник позивача також вказує на те, що податкова адреса позивача зареєстрована у місті Києві, відтак, відповідач не є контролюючим органом, уповноваженим на обчислення позивачу податкового зобов'язання з даного податку. З приводу нарахування позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за землю представник позивача зазначила, що у встановленому законом порядку жодні зміни до договору оренди землі не вносились, нормативна грошова оцінка, обумовлена у ньому сторонами, не переглядалась. Тому, представник позивача посилається на невірність розрахунків відповідача. Щодо нарахування позивачу податкового зобов'язання з земельного податку представник позивача пояснила, що позивачем помилково сплачено дане зобов'язання у розмірі 106,59 грн. Проте, після сплати позивачем виявлено, що вказана сума податкового зобов'язання з невідомих причин обрахована за земельну ділянку площею 1 га, яка ніби-то належить йому на праві власності. Представник позивача наголошує, що позивачу належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить виключно на праві користування, жодні ділянки за цією адресою на праві власності позивачу не належать. З цих підстав, представник позивача просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що з дотриманням строків, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України, відповідачем, як контролюючим органом, було прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення. Представник відповідача зазначила, що Перехідними положеннями Податкового кодексу України було передбачено заборону обчислювати платникам податку податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2012 рік у 2013 році. Крім того, представник відповідача вважає, що сума даного податку за 2014 рік вірно обрахована відповідачем з загальної площі починаючи з квітня 2014 року, при здійсненні чого відповідач керувався нормами закону, а не рішенням Рівненської міської ради від 03.07.2014 року. Стосовно доводів про відсутність у відповідача повноважень визначати позивачу, місцем реєстрації якого є місто Київ, податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, представник відповідача вказала, що позивач не попереджував контролюючий орган про зміну своєї податкової адреси, відтак даний податок правомірно визначався за місцезнаходженням об'єкту нерухомого майна. Щодо нарахування податкового зобов'язання з орендної плати за землю представник відповідача наголосила, що попри те, що зміни до договору оренди землі внесені не були, пункт 288.5 статті 288 Податкового кодексу України має переважне застосування. Представник відповідача у судовому засіданні не змогла надати доказів на підтвердження підстав нарахування позивачу податкового зобов'язання з земельного податку, стверджує, що у податковому повідомленні-рішенні від 17.12.2015 року №43310-17 та розрахунку до нього було допущено описку в частині найменування податку. З цих підстав, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить об'єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 1413 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, про що внесено відповідний запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно за №26245298 від 27.01.2009 року (а.с. 47).

Крім того, 16.03.2010 року між ОСОБА_3 (орендар) та Рівненською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 988 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

-від 17.12.2015 року №43310-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з земельного податку за 2015 рік у сумі 106,59 грн.;

-від 17.12.2015 року №43311-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з орендної плати за землю за 2015 рік у сумі 10637,30 грн.;

-від 17.12.2015 року №43313-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2014 рік у сумі 29248,14 грн.;

-від 17.12.2015 року №43314-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2013 рік у сумі 2127,69 грн.,

які надіслано платнику податків за адресою: АДРЕСА_1, 33000 рекомендованим поштовим відправленням №621 від 18.12.2015 року та отримано останнім 23.12.2015 року (а.с. 9-12, 38-39, 46, 48-49).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 265.1.1, пп. 265.2.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), платниками податку є фізичні і юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості.

Згідно з пп. 265.6.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктами 265.7.1, 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 01.07.2013 року) передбачено, що обчислення суми податку з об'єктів житлової нерухомості, які знаходяться у власності фізичних осіб, проводиться органом державної податкової служби за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості. Податкове повідомлення-рішення про суму податку, що підлягає сплаті, та платіжні реквізити надсилаються органами державної податкової служби платникам за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості до 1 липня звітного року за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Разом з тим, пунктом 18 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 04.08.2013 року) встановлено, що з метою формування реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та забезпечення взяття відповідними контролюючими органами на облік таких платників податку установити, що у першому базовому податковому (звітному) періоді (2013 рік) стаття 265 цього Кодексу для фізичних осіб застосовується з урахуванням таких особливостей:

1)відповідні контролюючі органи до 1 липня 2013 року з урахуванням норм статті 42 цього Кодексу надсилають власникам житлової нерухомості повідомлення за місцем їх проживання (реєстрації) про звірку кількості об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у їх власності, та розмірів житлової площі таких об'єктів;

2)власники об'єктів житлової нерухомості на підставі оригіналів документів про право власності на об'єкти житлової нерухомості та про житлову площу таких об'єктів можуть здійснювати таку звірку до 31 грудня 2013 року (включно);

3)контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк після закінчення звірки надають відповідним контролюючим органам за місцезнаходженням об'єктів житлової нерухомості інформацію у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

4)у 2013 році контролюючі органи не нараховують податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, фізичним особам - платникам податку, і цей податок фізичними особами не сплачується.

Підпунктами 265.7.1, 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 01.07.2014 року) визначено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 265.7.1 пункту 265.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується фізичним особам за перший базовий податковий (звітний) період - 2013 рік у 2014 році контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації).

Крім того, судом враховується та обставина, що відповідачем здійснено нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2013, 2014 роки з надісланням податкових повідомлень-рішень лише 17.12.2015 року, тобто, поза строками, визначеними законодавством.

Підпунктами 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 17.12.2015 року) також закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відтак, контролюючим органом, уповноваженим на обчислення платнику податків сум податкового зобов'язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в тому числі за 2013, 2014 роки, та направлення (вручення) податкових повідомлень-рішень є виключно орган за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) платника податків.

В свою чергу, за змістом пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

В силу вимог частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наявною у матеріалах справи копією паспорта ОСОБА_3 підтверджується, що місце його проживання з 22.02.2002 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2, а з 15.09.2015 року - за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 18-19).

Тому, Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області не є контролюючим органом, уповноваженим на обчислення позивачу сум податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2013, 2014 роки, та направлення (вручення) йому податкових повідомлень-рішень.

З цих підстав оспорювані податкові повідомлення-рішення від 17.12.2015 року №43313-17, №43314-17 є неправомірними та підлягають скасуванню судом.

Що стосується доводів позивача відносно невірного розрахунку відповідачем сум податкового зобов'язання, то вони відхиляються судом як безпідставні.

Як уже зазначалося вище, норми пункту 18 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України не звільняють платника податків від обов'язку сплати податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2013 рік, взагалі, а лише відтерміновують його нарахування та сплату до 2014 року.

Щодо бази оподаткування таким податком у 2014 році, то у відповідності до підпункту 265.3.1 пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 01.01.2014 року), базою оподаткування є житлова площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток, а у відповідності до підпункту 265.3.1 пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 01.04.2014 року), базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Враховуючи зазначені норми, обчислення сум податку для фізичних осіб за 2014 рік розраховується з житлової площі об'єкта житлової нерухомості за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 (включно) та із загальної площі об'єкта житлової нерухомості, з 01.04.2014 по 31.12.2014 (включно).

Посилання позивача на рішення Рівненської міської ради від 03.07.2014 року, яким внесено зміни до Положення про порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є необґрунтованими, оскільки база оподаткування вказаним податком прямо визначається Податковим кодексом України, в той час як його ставки встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (пп. 265.5.1 п. 265.1 ст. 265 у редакції станом на 01.04.2014 року).

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

За змістом пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Пунктом 285.1 статті 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

В силу вимог Пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Згідно з п. 288.2, п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пунктами 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Пунктами 288.6, 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та є самостійною підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, що закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення відповідних змін до такого договору, розмір орендної плати в не може бути меншим, встановленого підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02.12.2014 року по справі №21-274а14, від 14.04.2015 року по справі №21-165а15, від 21.04.2015 року по справі №21-131а15, які за змістом частини 1 статті 244-2 КАС України, є обов'язковими для врахування судом при вирішенні даної адміністративної справи.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що листом від 03.03.2014 року №02-1909 Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області повідомило Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Є.Борового, складає 287,34 грн./м.кв. (а.с. 40-42).

Рішенням Рівненської міської ради від 22.01.2015 року №4832 "Про встановлення податку на майно в частині плати за землю", з 1 січня 2015 року на території міста Рівного встановлено податок на майно в частині плати за землю, який сплачується за ставкою - за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, - в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Станом на 01.01.2015 року коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,249.

Таким чином, розмір орендної плати, який належало сплатити позивачу за користування земельною ділянкою загальною площею 988 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 складає 3545,80 грн. (з розрахунку: 287,34 грн. * 988 м.кв. * 1% * 1,249), що менше 3% нормативної грошової оцінки, що дорівнює 8516,76 грн. (з розрахунку: 287,34 грн. * 988 м.кв. * 3%), тому необхідно застосовувати 8516,76 грн.

При цьому, суд зазначає, що нормами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Проте, сам по собі визначений на основі даних норм розмір орендної плати не є базою оподаткування і на нього не повинен нараховуватись коефіцієнт індексації.

Тому, нарахування контролюючим органом на вказану суму коефіцієнту індексації з метою визначення розміру орендної плати за землю, яку належить сплатити позивачу, є безпідставним, а визначення у такий спосіб орендної плати у сумі 10637,30 грн. є невірним.

Суд не може підміняти повноваження контролюючого органу, приймаючи замість рішення, яке оскаржується, інше рішення, яке б відповідало закону, а також давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції суб'єкта владних повноважень.

З цих підстав оспорюване податкове повідомлення-рішення від 17.12.2015 року №43311-17 є неправомірними та підлягає скасуванню судом у повній мірі.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Статтями 193, 194 Земельного кодексу України визначено, що державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Призначенням державного земельного кадастру, зокрема, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою визначення розміру плати за землю.

Статтями 2, 15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року №3613-VI передбачено, що державний земельний кадастр ведеться, в тому числі, з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при справлянні плати за землю. До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як нормативна грошова оцінка; відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Зважаючи на визначений вказаними правовими нормами офіційний статус відомостей Державного земельного кадастру, їх застосування у цілях справляння плати за землю як підстави для визначення розміру податкового зобов'язання контролюючим органом є обов'язковим.

Отже, з урахуванням наведеного і положень статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства, а також дані державного земельного кадастру. При цьому центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ході розгляду адміністративної справи судом встановлено, що при визначенні оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 17.12.2015 року №43310-17 ОСОБА_3 податкового зобов'язання з земельного податку за 2015 рік у сумі 106,59 грн. Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області не використовувались дані державного земельного кадастру, тобто у нього була відсутня в повному обсязі інформація, необхідна для обчислення і справляння плати за землю, що не узгоджується з приписами законодавства.

Вказані обставини визнані в судовому засіданні представником відповідача.

Зокрема, у судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити що стало підставою для нарахування позивачу суми податкового зобов'язання із земельного податку за земельну ділянку загальною площею 0,099 га за адресою: АДРЕСА_1, як зазначено у розрахунку, відомості про належність якої позивачу на праві власності у матеріалах справи відсутні та на час прийняття оспорюваного рішення даними державного земельного кадастру підтверджені не були.

З цих підстав оспорюване податкове повідомлення-рішення від 17.12.2015 року №43310-17 є неправомірними та підлягає скасуванню судом.

Крім того, суд зазначає, що підпунктами 265.7.1, 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 та пунктом 286.5 статті 286 визначено, що податкові повідомлення-рішення про визначення суми податку як з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так і плати за землю обчислюється та надсилається платнику податків до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) або поточного року (для плати за землю).

Суд відхиляє посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов'язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов'язань є загальною по відношенню до положень статей 265, 286 Податкового кодексу України, які є спеціальними та мають переважне застосування.

Тому, прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень №43310-17, №43311-17, №43313-17, №43314-17 17.12.2015 року, тобто поза строками встановленими законодавством, є виходом за межі повноважень відповідача та свідчить про прийняття ним таких рішень у спосіб, не передбачений законодавством.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволенні повністю.

Як передбачено статтею 94 КАС України, судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.12.2015 року №43310-17, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку у сумі 106,59 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.12.2015 року №43311-17, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати за землю у сумі 10637,30 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.12.2015 року №43313-17, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 29248,14 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 17.12.2015 року №43314-17, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 2127,69 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.