Справа № 817/3359/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3359/15

17 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник представник Гулявська Ю.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Першого заступника голови Рівненської обласної державної адміністрації Приварського Юрія Юрійовича, Рівненської обласної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування розпорядження від 19.11.2015 №262-к, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Першого заступника голови Рівненської обласної державної адміністрації Приварського Юрія Юрійовича (далі іменується - відповідач 1) та Рівненської обласної державної адміністрації (далі іменується - відповідач 2), в якому позивач, з урахуванням уточнень (а.с. 27 том 1), просив суд визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації №262-к від 19.11.2015 «Про звільнення ОСОБА_1», №263-к від 19.11.2015 «Про часткове зупинення дії розпорядження від 19 листопада 2015 року №262-к «Про звільнення ОСОБА_1.»», №294-к від 14.12.2015 «Про ОСОБА_1.»; поновити позивача на посаді директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації; стягнути з відповідача 2 на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 22.02.2011 він перебував на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації, а з 31.03.2013 переведений на посаду директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації. З 16.11.2015 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у Дубенській поліклініці, про що вона повідомляла Департамент. 19.11.2015 у Рівненському міському суді під час судового засідання у справі про розгляд клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту та відсторонення від посади ОСОБА_1, підозрюваної у злочині, передбаченому частиною 3 статті 368 КК України, від працівників відділу кадрів апарату облдержадміністрації та департаменту отримала розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 19.11.2015 № 262-к «Про звільнення ОСОБА_1.». Разом з тим, статтею 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. З цих підстав позивач вважає дії відповідача 2 протиправними. Позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 19.11.2015 № 262-к, № 263-к, від 14.12.2015 № 294-к, поновити на посаді директора Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Додатково позивач зазначив, що 26.11.2015 по місцю проживання отримав лист з розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 19.11.2015 № 263-к «Про часткове призупинення дії розпорядження від 19.11.2015 № 262-к «Про звільнення ОСОБА_1.», підписане в.о. голови адміністрації Приварським Ю.Ю. 14.12.2015 працівниками адміністрації їй вручено розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 14.12.2015 № 294-к «Про ОСОБА_1.» за підписом в.о. голови адміністрації Приварським Ю.Ю. та трудову книжку. Позивач вказує, що нормами чинного законодавства не передбачено посади «в.о. голови адміністрації», а проведення кадрової роботи щодо неї покладено особисто на голову адміністрації. Окрім того, вважає, що не дотримана процедура звільнення передбачена діючим законодавством. Вимога про проведення службового розслідування від 11.12.2015 проігнорована. Встановлений статтею 148 КЗпП України строк для застосування дисциплінарного стягнення сплив. Листом від 06.11.2015 №16943/0/14-15/09 Мінсоцполітики без висновків не заперечило проти звільнення ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Вказала, що вона відповідально ставилася до своєї роботи, жодних порушень з її боку, що б стали підставою звільнення допущено не було. Виявлені ревізією порушення, що привели до втрат фінансових ресурсів були допущені не нею особисто, зокрема щодо повернення автомобілів, то за цей напрямок відповідає її заступник та відділ соціального обслуговування населення. Так, ними направлялися листи до родичів інвалідів з рекомендаціями про повернення таких або сплати коштів, направляли листи до прокуратури Рівненської області для представництва їх інтересів в суді, так як в департаменті на ведення претензійно-позовної роботи не було передбачено кошти. Щодо забезпечення безкоштовними ліками осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то департамент уклав договір про закупівлю таких ліків ще у 2014 році, тобто до внесення відповідних змін у законодавство, контроль за використанням цих ліків безпосередньо у лікарнях департамент не здійснює.

Представник позивача додатково зазначив, що в.о. голови адміністрації Приварський Ю.Ю. не мав повноважень щодо вирішення кадрових питань, зокрема питання звільнення директора департаменту ОСОБА_1 Окрім того, не дотримано встановлену чинним законодавством процедуру звільнення, так як не проведено службового розслідування, в листі про погодження звільнення Мінсоцполітики не навело своїх висновків, строки для накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення сплили. ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, а за такими підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани 31.03.2015 розпорядженням №90-к, а вказані в розпорядженні голови облдержадміністрації від 19.11.2015 № 262-к порушення, виявлені Держфінінспекцією у Рівненській області вчинено до цієї дати, то звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України незаконне. ОСОБА_1 належним чином здійснювала керівництво і організовувала роботу департаменту, а висновки Держфінінспекції є упередженими та не відповідають вимогам законодавства. Крім того, саме розпорядження про оголошення догани ОСОБА_1 від 31.03.2015 № 90-к також є неправомірним, що повинно бути досліджено і враховано судом.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Представник відповідача 2 проти змінених позовних вимог заперечив повністю, надав пояснення аналогічні, викладеним у письмових поясненнях. Додатково зазначив, що 31.03.2015 розпорядженням № 90-к до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Вказане розпорядження та обставини накладення цього стягнення були предметом розгляду в суді, тому відповідно до статті 72 КАС України в даній справі доказуванню не підлягають. Держфінінспекцією у Рівненській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту та результатами контрольного заходу виявлено фінансові порушення, що призвели до втрат на загальну суму 1366,49 тис. В сукупності розпорядження від 31.03.2015 та виявлені при ревізії допущенні департаментом порушення стали підставою для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Враховуючи те, що голова адміністрації був відсутнім 19.11.2015, 14.12.2015, то в силу Закону України «Про місцеві державні адміністрації» перший заступник голови Приварський Ю.Ю. міг виносити оскаржувані розпорядження. Порядок та строки були дотримані: відібрано пояснення, направлено запит на погодження для звільнення, отримано таке погодження Мнісоцполітики, звільнення проведено у визначені законодавством строки, службове розслідування дійсно не проводилося, але такий обов'язок на адміністрацію не покладений Законом. Недоотримання фінансових ресурсів державним бюджетом на суму 1366248,66 грн. допущено внаслідок бездіяльності директора Департаменту ОСОБА_1, яка не забезпечила належну організацію роботи департаменту та контролю за поверненням транспортних засобів родичами померлих інвалідів, що було встановлено ревізією. Окрім того, вказаний проступок є триваючим, бо розпочався бездіяльністю позивача з часу її призначення на посаду і триває у часі, зокрема це порушення тривало і на час оголошення ОСОБА_1 догани 31.03.2015 і після цього весь час перебування її на посаді при виконанні своїх функціональних обов'язків.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є державним службовцем та з 01.02.2013 обіймала посаду директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 19.11.2015 №262-к «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків без поважних причин.

Із вказаним розпорядженням про звільнення позивач був ознайомлений під час судового засідання при розгляді клопотання щодо неї про продовження домашнього арешту та строку відсторонення від посади у Рівненському міському суді 19.11.2015, про що здійснено запис на спірному розпорядженні. Позивач також вказав, що в цей час перебуває на лікарняному.

Судом досліджено листок непрацездатності серії АГФ № 045187 та листок непрацездатності серії АГФ № 659216, згідно з якими ОСОБА_1 перебувала на обліку з тимчасової втрати працездатності з 16.11.2015 по 11.12.2015, стати до роботи 12.12.2015.

Відповідачем 2 прийнято розпорядження від 19.11.2015 №263-к «Про часткове призупинення дії розпорядження голови облдержадміністрації від 19.11.2015 № 262-к «Про звільнення ОСОБА_1.», за яким дію останнього призупинено в частині дати звільнення. Визначено: вважати днем звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації день, наступний за днем закриття листка непрацездатності.

14.12.2015 прийнято розпорядження голови облдержадміністрації №294-к «Про ОСОБА_1.», згідно з яким визначено вважати днем звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації 14.12.2015, тобто день, наступний за днем закриття листка непрацездатності.

Не погодившись із вищевказаними наказами, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування та поновлення на займаній посаді.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, є Закон України №3723-XII від 16.12.1993 «Про державну службу» (далі іменується - Закон України №3723-XII).

Основні обов'язки державного службовця передбачені статтею 10 Закону України №3723-XII: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Статтею 14 вказаного Закону України №3723-XII визначено особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців: дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Порушенням трудової дисципліни згідно чинного трудового законодавства є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно із пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Судом встановлено, що протягом року позивач допустила порушення трудової дисципліни та за неналежне виконання покладених на неї службових обов'язків розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 31.03.2015 № 90-к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Зазначене розпорядження оскаржувалось позивачем в судовому порядку, проте у задоволенні позовних вимог йому відмовлено постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.05.2015. Рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 №817/1075/15.

Враховуючи приписи статті 72 КАС України, суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що обставини законності розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 31.03.2015 № 90-к необхідно досліджувати при розгляді даної судової справи, оскільки питання правомірності даного розпорядження було предметом розгляду в межах адміністративної справи №817/1075/15.

Що стосується обставин, які встановлені актом ревізії Держфінінспекції у Рівненській області, та відображені в спірному розпорядженні від 19.11.2015 № 262-к та у сукупності із розпорядженням від 31.03.2015 № 90-к, стали підставою для прийняття рішення про звільнення, то судом встановлено наступне.

Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації, за результатами якої виявлено фінансові порушення, що призвели до втрат фінансових ресурсів на загальну суму 1366,49 тис. гривень, з них усунуто на 132,94 тис. гривень (а.с. 92 том 1).

Листом від 01.10.2015 №17-04-13/6104 Держфінінспекція у Рівненській області повідомила Рівненську обласну державну адміністрації про результати проведеної у департаменті ревізії, навела суть виявлених порушень та порушила питання щодо відповідності займаній посаді директора Департаменту ОСОБА_1 Додатково вказано, що листом від 01.10.2015 № 17-04-17/6097 про результати ревізії також повідомлено Мінсоцполітики України та внесено пропозиції щодо розгляду питання про відповідність займаній посаді директора Департаменту ОСОБА_1

Вказані листи Держфінінспекцією у Рівненській області направлено на виконання пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів».

Так, і у вищезазначеному листі Держфінінспекції у Рівненській області, і в тексті спірного розпорядження про звільнення зазначено, що Департаментом за наявності закупівлі аналогічного предмета за процедурами відкритих торгів, до проведення процедур закупівель в порушення частини 5 статті 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» проведено поділ предмета закупівлі на частини та укладено договори з постачальниками і здійснено закупівлю лікарських засобів в грудні 2014 року на загальну суму 150,13 тис. гривень без застосування визначених Законом процедур.

Перевіркою відповідності пропозицій конкурсних торгів, поданих учасниками по процедурах відкритих торгів на закупівлю лікарських засобів та виробів медичного призначення, вимогам документацій конкурсних торгів та законодавства з питань державних закупівель встановлено, що ряд документів, поданих учасниками закупівель, не відповідають вимогам документації конкурсних торгів.

Судом досліджено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2013 по 31.05.2015 від 17.09.2015 № 17-04-06/46, зокрема, аркуш 9 - 35.

Щодо вказаних вище порушень в Акті зазначено, що такі порушення допущено членами комітету з конкурсних торгів, так як відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» та Положення про комітет з конкурсних торгів департаменту, члени комітету несуть персональну відповідність за прийняті ними рішення відповідно до законів України (аркуші акта 14, 15, 24, 30).

В розпорядженні від 19.11.2015 №262-к також вказано, що департаментом не оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про внесення змін до договору № 1 від 04.11.2014 на закупівлю товару - Ліки (код за ДК 016:2010 - 21.20.1) (лот № 1- ліки 16 найменувань) з переможцем торгів ТОВ «Фармадіс», як це передбачено частиною 1 статті 10 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Однак, в Акті ревізії (аркуш 33) зазначено, що вказане порушення допущене головою комітету з конкурсних торгів департаменту та секретарем комітету, відповідальними у 2014 році за організацію та проведення процедур закупівлі, так як згідно законодавства останні несуть відповідальність за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу.

Щодо безоплатного забезпечення у 2015 році громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 4 категорії, високовартісними медичними препаратами та технологіями, всупереч чинній на той час редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то судом встановлено наступне.

Із акту ревізії та з пояснень позивача з'ясовано, що відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для комплексного медико-санітарного забезпечення та лікування онкологічних захворювань із застосуванням високовартісних медичних технологій, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 № 134, департаментом як розпорядником коштів нижчого рівня у 2014 році проводилась закупівля медикаментів та виробів медичного призначення з врахуванням потреб 4 категорії, так як на той час ще не вступили в силу зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно із якими компенсації та пільги громадянам, віднесеним до 4 категорії, скасовано (аркуш акту ревізії 35-42).

На протязі листопада-грудня 2014 року, всі закуплені медикаменти та вироби медичного призначення безоплатно передано департаментом відповідним лікувальним закладам.

Згідно із поясненнями позивача після передачі медикаментів на Департамент не покладено обов'язку здійснювати контроль щодо правильності і законності їх використання лікувальними установами, тому позивач не несе відповідальності за дії посадових осіб цих закладів, які в період з 01.01.2015 по 31.05.2015 використовували закуплені медикаменти для лікування хворих, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії всупереч чинному на той час законодавству. Окрім того, департаментом до лікувальних закладів області було направлено листи щодо необхідності врахування змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищенаведене та визначений законодавством шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд вважає, що за вказані вище фінансові порушення, виявлені Держфінінспекцією у Рівненській області, ОСОБА_1 не могла бути притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, так як такі допущені не з її вини.

Разом з тим, судом встановлено, що однією з підстав для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України стало незабезпечення Департаментом повернення (вилучення) 38 автомобілів у родичів інвалідів, що привело до недоотримання державним бюджетом фінансових ресурсів на суму 1366,25 тис. грн.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Порядку визначено, що забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - головні управління соціального захисту) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Пунктом 16 Порядку визначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні іншого члена сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда у разі сплати ним протягом 6 місяців з дня смерті інваліда до бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Абзацом 11, 15 п. 16 Порядку визначено, що вилучення автомобіля здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно за поданням Головного управління соціального захисту.

Як встановлено судом, Департамент самостійно до судових органів із поданнями щодо повернення (вилучення) автомобілів не звертався.

Суд критично оцінює пояснення позивача про те, що департаментом вживалися заходи з метою належного виконання вказаної вище постанови, так як родичам померлих направлялися листи про необхідність сплатити кошти або повернути автомобілі, а також направлялись листи до Прокуратури Рівненської області з проханням сприяти пред'явленню позовів в інтересах держави в особі департаменту про вилучення автомобілів, враховуючи таке.

Судом встановлено, що листи до Прокуратури Рівненської області на протязі останніх 5 років направлялись лише три рази: 19.10.2010 - призначення ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту; 29.04.2015 за підписом в.о. директора Янчевського О.А., 31.08.2015 за підписом в.о. ОСОБА_6 - під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності, що на переконання суду, не можна вважати достатніми та вичерпними заходами, спрямованими на забезпечення вилучення автомобілів у родичів інвалідів за рішенням суду.

В Акті ревізії (аркуші 43-52) також зазначено, що Департамент до суду не звертався, оскільки кошторисом не було передбачено кошти на сплату судового збору. З даного приводу суд зазначає, що такі обґрунтування неможливості звернення до суду є надуманими та безпідставними.

Так, абзацом 8 пункту 18 Порядку визначено, що кошти за повернуті (вилучені) головним, районним управлінням соціального захисту автомобілі, а також сплачені членами сімей померлих інвалідів за залишені їм автомобілі зараховуються до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства.

Кошти, сплачені членами сімей померлих інвалідів за залишені їм автомобілі, та кошти за повернуті (вилучені) автомобілі використовуються зокрема для судових витрат у зв'язку з вилученням автомобілів.

З листа Департаменту соціального захисту населення від 02.02.2016 №вх-744/0/01-22/16 вбачається, що для усунення виявлених ревізією порушень у сфері повернення автомобілів після смерті інвалідів вчинено ряд заходів, за наслідками яких усунуто порушень на 219940,34 грн., що додатково свідчить про те, що поважних причин незабезпечення належної організації роботи Департаменту у вказаному напрямку до проведення ревізії не було.

В Акті ревізії вказано, що внаслідок несплати до державного бюджету залишкової вартості 38-ми автомобілів родичами померлих інвалідів, протягом шести місяців з дня смерті інваліда, та в подальшому не повернення (не вилучення) цієї кількості автомобілів залишковою вартістю 1366248,66 грн., з яких по 15-ти автомобілях залишковою вартістю 422736,18 грн. - втрачено право на повернення майна, державним бюджетом недоотримано фінансових ресурсів в загальній сумі 1366248,66 грн., що відповідно завдало матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на вказану суму (аркуш 52).

Під час розгляду справи позивачем не надано жодних належних доказів на спростування вказаних висновків акту ревізії.

Щодо пояснень позивача, що організація роботи по забезпеченню інвалідів транспортними засобами покладена на відділ соціального обслуговування населення управління праці та соціального обслуговування населення департаменту, керівництво яким здійснює заступник директора департаменту ОСОБА_6, який у даному випадку і повинен нести відповідальність за виявлене ревізією порушення в частині не повернення автомобілів родичами інвалідів, суд зазначає таке.

Судом досліджено наказ від 30.01.2013 №8 «Про затвердження структури департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації», зокрема, додаток 1 до наказу Розподіл функціональних обов'язків керівництва департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації, в якому не передбачено персональної відповідальності заступника директора департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації - начальника управління праці та соціального обслуговування населення (ОСОБА_6.) за діяльність відділу соціального обслуговування населення зокрема та департаменту в цілому.

Разом з тим, згідно із цим Наказом директор департаменту несе персональну відповідальність за виконання на території області покладених на департамент у відповідності до положення про департамент повноважень, встановлених законодавством України, зокрема у сфері соціальної підтримки та надання соціальних послуг інвалідам; забезпечує дотримання законодавства України; затверджує структуру, положення про структурні підрозділи департаменту, посадові інструкції працівників департаменту; планує роботу департаменту та ін.

Згідно із Положенням про Департамент соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 11.01.2013 №5 (далі - Положення) департамент відповідно до визначених завдань виконує наступні функції: організовує роботу із забезпечення інвалідів транспортними засобами; здійснює облік інвалідів та дітей-інвалідів на забезпечення автомобілями відповідно до законодавства України, в тому числі безоплатне та пільгове.

Окрім того, департамент відповідно до визначених завдань організовує виконання Конституції України і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики, розпоряджень голови облдержадміністрації та здійснює контроль за їх реалізацією.

Згідно з пунктом 10 Положення, директор департаменту здійснює керівництво департаментом, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, затверджує посадові інструкції працівників департаменту та розподіляє обов'язки між ними; вживає заходи щодо удосконалення організації та підвищення ефективності роботи департаменту.

Частиною 1 статті 11 Закону України №586-XIV від 09.04.1999 «Про місцеві державні адміністрації», визначено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головами відповідних державних адміністрацій за виконання покладених на ці підрозділи завдань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, як керівник Департаменту, не забезпечив належну організацію роботи Департаменту в частині повернення (вилучення) автомобілів у родичів померлих інвалідів, що привело до недоотримання фінансових ресурсів державним бюджетом на суму 1366248,66 грн. та кваліфікується як порушення трудової дисципліни у виді бездіяльності.

У даному випадку проступок містить ознаки триваючого, що розпочався бездіяльністю позивача, продовжувався після накладення на неї дисциплінарного стягнення весь наступний період виконання нею своєї трудової функції аж до звільнення, тому необхідні обставини щодо систематичності порушення трудової дисципліни для застосування пункту 3 статті 40 КЗпП України наявні.

Окрім того, шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності при триваючому порушенні повинен обчислюватися з часу припинення вчинення проступку (він тривав аж до звільнення), а місячний строк - з часу виявлення (19.10.2015 отримано лист Держфінінспекції у Рівненській області №вх-7321/0/01-45/15). Вказані строки Рівненською облдержадміністрацією дотримані.

Судом також досліджено питання дотримання процедури звільнення позивача згідно із вимогами чинного законодавства та встановлено наступне.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що (враховуючи особливі обставини відсторонення позивача від роботи за ухвалою слідчого судді) відповідачем 2 відібрано письмові пояснення у ОСОБА_1, її ознайомлено під розписку із розпорядженнями від 19.11.2015 № 262-2, від 14.12.2015 № 294-к, що не заперечується сторонами.

Окрім того, представник відповідача 2 надав пояснення, що при прийнятті рішення про застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення, облдержадміністрацією, в межах своїх дискреційних повноважень, враховано попередню роботу позивача, факт притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді догани раніше (розпорядження від 30.03.2015 № 90-к), тяжкість вчиненого проступку і заподіяну шкоду (фінансові порушення привели до втрат фінансових ресурсів на загальну суму 1366,49 тис. грн.).

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 не є членом виборного органу первинної профспілкової організації, тому дозвіл профспілки на її звільнення в порядку частини 1 статті 43 КЗпП України не запитувався.

Додаткові гарантії при звільненні керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій встановлено статтею 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.199 №1374.

Так, Порядком передбачено, що керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади.

Представник позивача стверджує, що вказаний Порядок не дотримано, так як щодо позивача не було проведено службове розслідування за вимогою, Мінісоцполітики України направило лист, згідно з яким останнє не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 без наведення будь-яких висновків, як це передбачено, крім того, цей лист, враховуючи строки притягнення до відповідальності, втратив свою значимість.

Однак, наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази спростовують вказані твердження, зважаючи на таке.

Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950, не встановлено вимоги призначати і проводити службове розслідування в обов'язковому порядку, а лише визначено дискреційні повноваження керівника державного органу - право приймати рішення на власний розсуд. Відповідь за наслідками розгляду клопотання про проведення службового розслідування позивач отримав.

Листом від 23.10.2015 №6712/0/01-18/15 відповідачем 2 направлено до Міністерства соціальної політики України пропозицію про погодження звільнення позивача з посади директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації з обґрунтуванням, що за наслідками ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації виявлено фінансових порушень на суму 1366,49 тис. грн., про що Мінсоцполітики України також повідомляла Держфінінспекція у Рівненській області.

Відповідно до пункту 6 Порядку, висновки щодо призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації не пізніше десяти днів з дня порушення даного питання надсилаються голові відповідної місцевої державної адміністрації і додаються до особової справи державного службовця за місцем роботи.

У даному випадку слід звернути увагу, що Порядком не передбачено встановленої форми надання такого висновку, тому стверджувати, що лист Мінсоцполітики України від 06.11.2015 № 16943/0/14-15/09, підписаний міністром, виконано з порушенням Порядку, немає підстав.

Спірне розпорядження від 19.11.2015 №262-к «Про звільнення ОСОБА_1.» прийнято в межах триденного строку визначеного Порядком, тому суд не погоджується з твердженням представника позивача, що погодження Мінсоцполітики України втратило свою актуальність (чинність) на час прийняття рішення.

Щодо доводів позивача про те, що діючим законодавством не передбачено посади «в.о. голови адміністрації» і відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 міг застосувати лише особисто голова адміністрації, судом встановлено наступне.

Згідно із розпорядженнями голови облдержадміністрації від 19.11.2015 № 52-в, від 08.12.2015 № 291-к голова адміністрації був відсутнім, у зв'язку з цим обов'язки голови адміністрації покладено на першого заступника голови адміністрації Приварського Ю.Ю.

Стаття 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що у разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації, вказане дублюється і у розпорядженні голови Рівненської обласної державної адміністрації від 30.05.2014 № 205 «Про розподіл функціональних повноважень керівництва обласної державної адміністрації».

Слід звернути увагу, що вказана стаття Закону не містить жодних застережень, які функції і повноваження, не має права виконувати перший заступник голови адміністрації в разі заміщення голови, тому доводи представника позивача, що будучи в.о. голови адміністрації Приварський Ю.Ю. не мав повноважень приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

З метою з'ясування усіх обставин у справі, в порядку статей 65, 77, 141 КАС України, судом допитано в якості свідків наступних осіб: ОСОБА_7 - начальник Відділу контролю у соціальній сфері та культурі Держфінінспекції в Рівненькій області;

ОСОБА_6 - заступник директора Департаменту, начальник Управління праці та соціального обслуговування населення;

ОСОБА_8 - заступник начальника Управління праці та соціального обслуговування населення - начальник відділу соціального обслуговування населення;

ОСОБА_9 - головний спеціаліст Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту ним проаналізовано Положення про Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, та було визначено, що обов'язки щодо організації та проведення роботи, здійснення контролю за сплатою суми викупу, перерозподілу автомобілів, їх повернення (вилученням), в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, ведення справ інвалідів, згідно пред'явлених для ревізії посадових інструкцій та розподілу посадових обов'язків, на жодного працівника відділу соціального обслуговування населення не покладено. Дане зазначено на сторінці 51 Акту ревізії. А відтак, відповідно до пункту 10 Положення про Департамент, за перелічену вище роботу відповідає керівник, тобто позивач. На адресу Рівненської обласної державної адміністрації був направлений лист від 01.10.2015 «Про результати ревізії» з пропозицією вирішити питання щодо відповідності займаній посаді директора Департаменту ОСОБА_1, відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 29.11.2006 №1673. Аналогічний лист було також направлено до Міністерства соціальної політики України. Свідок також вказав, що під час проведення ревізії були виявлені порушення саме у тій сфері, відповідальним за які був саме позивач; Акт ревізії був підписаний без зауважень. Вимоги щодо усунення порушень, виявлених під час ревізії, стосувались тих порушень, які не були усунуті підконтрольною організацією під час проведення перевірки, та такі вимоги не були оскаржені. Свідок зазначив, що під час перевірки також встановлено, що органи прокуратури не інформувались про факти щодо неповернення автомобілів; в Акті ревізії міститься інформація щодо звернення до прокуратури по конкретному списку інвалідів, проте він не стосується питання повернення автомобілів. Щодо осіб, щодо яких встановлено порушення підконтрольною організацією, то вони зазначені у письмовій Вимозі контролюючого органу. За результатами аналізу посадових інструкцій працівників відділу, контролюючий орган дійшов висновку, що обов'язок щодо здійснення контролю за поверненням коштів покладений саме на позивача. ОСОБА_9 - головний спеціаліст Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, відповідно до своєї посадової інструкції відповідає лише за здійснення розподілу та видачу автомобілів, отриманих від Міністерства згідно встановлених термінів; питання щодо повернення особами коштів нею не вирішуються. Свідок вказав, що питання повернення коштів не входить до поняття «здійснення розподілу та видачу автомобілів», а відтак відповідальність та контроль за таким поверненням несе позивач. ОСОБА_6 - заступник директора Департаменту, начальник Управління праці та соціального обслуговування населення, також не має обов'язку щодо контролю за поверненням коштів, оскільки в його посадовій інструкції не визначено такого обв'язку.

Свідок ОСОБА_6 надав пояснення про те, що відповідно до Посадової інструкції на нього покладена робота щодо організації забезпечення окремої категорії населення автомобілями. Натомість, відповідно до цієї ж інструкції у нього відсутній обов'язок контролювати питання щодо повернення таких автомобілів або коштів за них. Також свідок вказав, що у своїй роботі керується нормами Порядку №999 в межах делегованих йому повноважень. При здійсненні організації роботи складав та ревізував необхідні документи, проте займатися питанням повернення автомобілів не був зобов'язаний; питання забезпечення автомобілями не включає у себе питання повернення автомобілів. Керівник Департаменту (позивач) не надавав жодних вказівок щодо необхідності проведення роботи по поверненню автомобілів або коштів за них. У відділі немає спеціалістів по підготовці претензійно-позовних документів. Цим займається загальний юридичний відділ. На момент розгляду справи, як зазначив свідок, ним, як виконуючим обов'язки начальника Департаменту, вживаються заходи щодо повернення автомобілів або коштів за них. Так, частина автомобілів вже повернута, за частиною автомобілів сплачені кошти, а відносно 9 автомобілів підготовлено та подано позовні заяви щодо їх повернення.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що з 2002 по 2014 перебував на посаді начальника Відділу соціального захисту населення, який займався, зокрема, забезпеченням певних категорій населення путівками, засобами реабілітації, забезпеченням осіб спецавтотранспортом. Відділ у своїй роботі керувався Положенням про відділ та посадовими інструкціями, щодо забезпечення інвалідів автомобілями - Постановою КМУ №999. Безпосередньо цією роботою займався спеціаліст - ОСОБА_9, контролював роботу Відділу заступник директора Департаменту. Функції щодо повернення автомобілів до Відділу не входять, Відділ займається тільки забезпеченням інвалідів транспортними засобами. З 2011 по 2014 рік Відділ передавав документи на районні управління, після того, як особи не повертали автомобілі або не сплачували кошти, усі матеріали поверталися від районних управлінь до Відділу. Самостійно Відділ не звертався до органів прокуратури щодо повторення автомобілів або коштів з 2010 року. Документи щодо необхідності повернення автомобілів надсилались не до Відділу, а безпосередньо на адресу Департаменту, а керівник або заступник Департаменту розписували на Відділ. Свідок також зазначив, що за час перебування на посаді жодних зауважень або дисциплінарних стягнень з боку керівництва не було з питань повернення автомобілів або коштів.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що її обов'язки визначені Посадовою інструкцією, відповідно до якої вона здійснює розподіл та видачу автомобілів, отриманих від Міністерства соціальної політики України згідно встановлених термінів, здійснює взяття на чергу інвалідів, які мають право на забезпечення спецавтотранспортом, відповідно до висновків МСЕК, подає звіт про забезпечення інвалідів спецавтотранспортом та автомобілями, визнаними у встановленому порядку гуманітарною допомогою. У своїй роботі також керується нормами Постанови №999. Безпосередньо підпорядковується начальну Відділу. Свідок вказав, що у його обов'язки не входило питання щодо повернення автомобілів. Протягом періоду служби свідком самостійно ініціювались питання щодо підготовки документів для передачі органам прокуратури щодо повернення автомобілів або коштів за них. Районні управління передавали звітність до Департаменту, а не до Відділу. Свідок зазначив, що ним готуються загальні звіти по області. За час роботи з питань вилучення автомобілів їздила до Володимирецького району, це були заходи не ініційовані Департаментом, особи самостійно звернулися до Відділу щодо неможливості доставки автомобіля. Свідок вказав, що у Департаменті взагалі не налагоджена робота щодо проведення роботи по поверненню автомобілів або коштів. За час служби жодних зауважень від керівництва щодо роботи по поверненню автомобілів не було.

Заслухавши пояснення свідків, суд зазначає, що їх показання не суперечать один одному, а відтак оцінюються судом як докази по справі.

Таким чином, суд вважає, що спірні розпорядження від 19.11.2015 № 263-к «Про часткове призупинення дії розпорядження голови облдержадміністрації від 19.11.2015 №262-к «Про звільнення ОСОБА_1.»» та від 14.12.2015 № 294-к «Про ОСОБА_1.», якими змінено дату звільнення позивача є правомірними, так як з матеріалів справи встановлено, що відповідачу 2 стало відомо про перебування позивача на лікарняному після прийняття першого розпорядження від 19.11.2015 № 262-к «Про звільнення ОСОБА_1.», тому дату звільнення законно змінено на наступний робочий день після закриття листка непрацездатності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, надали суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення і правомірність прийнятих рішень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що спірні розпорядження від 19.11.2015 № 262-к, № 263-к та від 14.12.2015 № 294-к прийнято на підставі та в межах наданих повноважень, з дотриманням норм чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не повертаються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого заступника голови Рівненської обласної державної адміністрації Приварського Юрія Юрійовича, Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 19.11.2015 №262-к, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.