Справа № 361/5233/15-а
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., -

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Броварський міськрайонний суд Київської області постановою від 30 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 1 грудня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 26 лютого 2016 року звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС.

У заяві ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати», розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р «Про дозвіл МВС перерахувати грошове утримання колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», постанови Ради Міністрів УРСР та Української РРПС від 10 червня 1986 року № 207 «Про умови праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища», статті 15 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 3 жовтня 2013 року та 4 червня 2015 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз судових рішень суду касаційної інстанції, наданих для порівняння, та рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Так, у наданих для порівняння рішеннях, суд касаційної інстанції розглядав позовні вимоги, зокрема, про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у зв'язку з отриманням гранично допустимої дози радіації (далі - винагорода) при виконанні службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та, погодився з рішеннями судів попередніх інстанції, які визнали ці дії протиправними та зобов'язали відповідача виплатити таку винагороду та задовольнили решту позовних вимог.

Водночас в оскаржуваному судовому рішенні суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не заявляв вимоги про визнання неправомірними рішень, дій або бездіяльності відповідача саме з приводу нарахування і виплати винагороди, тому такі дії відповідача не є предметом розгляду в даній справі, а в межах заявлених позовних вимог суд позбавлений можливості надавати правову оцінку таким діям чи бездіяльності відповідача чи інших суб'єктів. До того ж, як зазначив суд, позивач не вказав і не долучив доказів (чи не зазначив про існування таких доказів) з приводу того, що він звертався до відповідача саме з такою заявою (про нарахування і виплату вказаних сум) і що відповідач відмовив йому в цьому. Враховуючи це, а також і те, що винагорода, добові та пайкові позивачу не нараховувались та не виплачувались, суд дійшов висновку про те, що відповідач при заповненні і видачі позивачу довідки про складові його заробітної плати без урахування винагороди, добових та пайкових діяв у межах своїх повноважень.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда
Судді: В.Л. Маринченко П.В. Панталієнко