Справа № 825/391/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/391/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коляди І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.02.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові) та просить скасувати рішення відповідача від 30.12.2015 № 3285/17-06-20.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення ДПІ у м. Чернігові було надіслано на його адресу засобами поштового зв'язку, рекомендованим листом із повідомленням про вручення, однак, він особисто його не отримував, підпис на повідомленні належить його мамі. Також зазначив, що винесенню відповідачем оскаржуваного рішення передує складення акту перевірки, на підставі якого має здійснюватись розрахунок штрафної санкції для платника податку у випадку порушення податкового законодавства, та складення вимоги про сплату недоїмки. Однак, органом доходів та зборів станом на 20.12.2016 не було висунуто до нього жодної вимоги, не складено та не вручено акт перевірки, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення.

Окремо зазначив, що він має сплачувати ЄСВ щомісячно, однак з метою уникнення заборгованості здійснює проплату щоквартально, тобто авансовими платежами. Враховуючи наведене вважає, що єдиний внесок ним сплачувався вчасно, а тому у ДПІ у м. Чернігові відсутні підстави для нарахування штрафу та пені за вищевказаним платежем.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, надав письмові заперечення та пояснив, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та у відповідності до абзацу третього ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 повинен сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Підприємці на спрощеній системі сплачують ЄСВ за кодом 71040000.

В ході відпрацювання ДПІ у м. Чернігові заборгованості було виявлено що ФОП ОСОБА_1 сплачено ЄСВ 11.02.2014 в сумі 1267,95 грн., 24.04.2014 - 1267,95 грн. та 29.07.2014 - 1267,95 грн., але до КОР 71010000, куди сплачують єдиний внесок за найманих працівників. Згідно заяви платника кошти в сумі 3803,85 грн. були перераховані 11.08.2014 з КОР 71010000 до КОР 71040000, заборгованість була погашена повністю. В ІІІ та IVкварталах 2014 року та І-ІІІ кварталах 2015 року ситуація повторилась. Фактично, позивачем було повністю погашено заборгованість по ЄСВ 03.11.2015.

За несвоєчасну сплату ЄСВ до ФОП ОСОБА_1 було застосовано, на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464, штрафні санкції за період з 21.01.2014 по 03.11.2015.

Стосовно посилань позивача на відсутність акту перевірки та вимоги про сплату недоїмки до винесення оскаржуваного рішення зазначив, що розрахунок фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу. При застосуванні штрафу, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період. (для позивача період - календарний квартал).

Стосовно невинесення позивачу вимоги зазначив, що податковим законодавством не передбачено обов'язку винесення ДПІ у м. Чернігові до надсилання рішення про застосування штрафних санкцій вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено, виходячи з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованою 11.03.2009 Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 10-11).

ДПІ у м. Чернігові 30.12.2015 за № 3285/17-06-20 було винесено відповідачу рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафи у розмірі 253,72 грн. (за період з 21.01.2014 по 29.01.2015) та 265,02 грн. (за період з 21.01.2015 по 03.11.2015); пеня в розмірі 179,82 грн. (а.с. 6).

Вищевказане рішення направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, вказану ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (вул. Червоногвардійська, 41/49, м. Чернігів).

Оскаржуване рішення отримано ОСОБА_3 (зі слів позивача - його мати) 09.01.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 41).

Після отримання рішення про застосування штрафних санкцій безпосередньо ФОП ОСОБА_1, останній звернувся до податкового органу із відповідною скаргою, однак рішенням Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17.02.2016 № 14/ФОП/25-01-10-04-15 вона залишена без розгляду у зв'язку з пропущенням заявником встановленого 10-денного строку для подання скаржником перинної скарги (а.с. 8, 9).

Вважаючи рішення ДПІ у м. Чернігові про застосування штрафних санкцій протиправним ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюється Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) та «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція), в редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону № 2464 розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 7 та 8 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

В судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_1 обрав спрощену систему оподаткування і сплачує єдиний податок, а тому підпадає під дію п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, і сплата ним єдиного внеску має відбуватися, відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, поквартально, до 20 числа, а не щомісячно, як вважає позивач.

Крім того, ДПІ у м. Чернігові на законодавчому рівні наділено правом обчислення єдиного внеску не лише на підставі відповідних актів перевірок, а й інших документів, зокрема даних інформаційної системи фіскального органу. За наведених обставин, суд вважає, що для здійснення відповідачем розрахунку штрафних санкцій та винесення відповідного рішення, наявність попередньо складеного акту перевірки не є обов'язковим.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу) (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464).

Підприємці які обрали спрощену систему оподаткування сплачують єдиний внесок за кодом 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (34,7%)».

Судом встановлено, що станом на 20.01.2014 за позивачем рахувалась заборгованість 0,55 грн. (а.с. 17).

ФОП ОСОБА_1 здійснив сплату єдиного внеску 11.02.2014 в сумі 1267,95 грн., 24.04.2014 - 1267,95 грн. та 29.07.2014 - 1267,95 грн., але до КОР 71010000, на який сплачують єдиний внесок роботодавці за найманих працівників.

Згідно заяви позивача кошти в сумі 3803,85 грн. були перераховані 11.08.2014 з КОР 71010000 до КОР 71040000. Як наслідок, заборгованість з єдиного внеску була погашена.

20.10.2014 в КОР 71040000 позивача відбулось нарахування суми єдиного внеску, яку він мав сплатити за III квартал 2014 року, у зв'язку з чим станом на 21.10.2014 на його рахунку виникла заборгованість в сумі 0,55 грн..

20.01.2015 в КОР 71040000 позивача відбулось нарахування суми єдиного внеску, яку він мав сплатити за IV квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн. Як наслідок, станом на 21.01.2015, відповідно до даних особового рахунку, заборгованість ФОП ОСОБА_1 склала 1268,50 грн.

03.11.2014 позивачем було сплачено 1267,95 грн. ЄСВ до КОР 71010000, дана сума була перерахована до КОР .01.2015, згідно із заявою платника. Заборгованість 0,55 грн. погашена 02.02.2015. Після проведення нарахувань за І та II квартал 2015 року знову виникала заборгованість в розмірі 0,55 грн.

19.10.2015 в КОР 71040000 позивача відбулось нарахування суми єдиного внеску, яку він мав сплатити за III квартал 2015 року в сумі 1323,47 грн., а тому станом на 20.10.2015 на його рахунку виникла заборгованість в сумі 56,07 грн.

Заборгованість була повністю погашена 03.11.2015, після перерахування відповідних коштів з КОР 71010000.

Вищевказані операції підтверджуються роздруківками з облікових карток ФОП ОСОБА_1 за оскаржуваний період по КОР 71010000 та КОР 71040000,з облікової картки по КОР 71010000 платника вбачається, що на його рахунку була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску (а.с. 28-31).

Суд звертає увагу на те, що сплата позивачем єдиного внеску на помилковий рахунок відбулась 24.04.2014 та 29.07.2014, тобто після встановленого законодавством 20-го числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, що є порушенням вимог Закону № 2464.

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464 встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Згідно із п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами установлена Інструкцією.

Розділом VI Інструкції визначено порядок стягнення заборгованості з платників, та, зокрема, конкретизовано випадки надсилання платнику вимоги про сплати недоїмки.

Відповідно до п. 3 вищевказаного розділу Інструкції, органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Таким чином, враховуючи, що ДПІ у м. Чернігові на підставі даних інформаційної системи фіскального органу самостійно обчислило суму боргу ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, в наслідок чого акт перевірки платника не складався, дана обставина не може бути підставою для надсилання позивачу відповідної вимоги.

Також, як вбачається з даних облікової картки позивача, на кінець календарного місяця на його рахунку були відсутні недоїмка чи борг зі сплати фінансових санкцій, крім 0,55 грн., так як ФОП ОСОБА_1 здійснював сплати єдиного внеску, але із затримкою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ДПІ у м. Чернігові обґрунтовано не надсилало позивачу вимогу про сплату недоїмки (боргу).

Частиною 14 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом (ч. 15 ст. 25 Закону № 2464).

Дана норма кореспондується з п. 7 Розділу VI Інструкції, в якому, в тому числі визначено, що перший примірник рішення протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається платнику у порядку, встановленому для надсилання вимог, або вручається під підпис керівнику або головному бухгалтеру платника, банку чи фізичній особі - платнику єдиного внеску.

Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

Якщо платник на день надсилання йому фіскальним органом рішення про нарахування пені та застосування штрафів не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), рішення вважається належним чином врученим навіть у разі його повернення як такого, що не знайшло адресата.

В судовому засіданні було встановлено, що рішення про застосування штрафних санкцій було надіслано позивачу за адресою його реєстрації, відповідно до даних Єдиного державного реєстру, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 41) та не заперечувалось сторонами.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, окрім іншого зазначив, що він не проживає за місцем реєстрації, а здійснює свою господарську діяльність в м. Києві та фактично весь час перебуває саме у вказаному місті. 09.01.2016 оскаржуване рішення отримала мати позивача, а тому, на його думку, вказана дата не може вважатися часом його вручення саме платнику.

Однак суд вважає таку позицію позивача необґрунтованою, оскільки як Законом № 2464 так і Інструкцією передбачено, що рішення вважається належно врученим платнику за умови його надіслання за адресою його реєстрації (місцезнаходження). Одночасно суд зазначає, що податковим законодавством передбачено право платника податку повідомляти органи фіскальної служби про зміну його місцезнаходження (місця проживання), однак позивач таким правом не скористався.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, суд вважає, що ДПІ у м. Чернігові про винесенні та надісланні позивачу оскаржуваного рішення не було допущено процесуальних поршень.

Таким чином, оскільки Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було порушено законодавчо встановлені строки сплати єдиного соціального внеску для платників, як обрали спрощену систему оподаткування, суд вважає, що ДПІ у м. Чернігові було правомірно застосовано до позивача штрафні санкції, нараховано пеню та винесено рішення про застосування штрафних санкцій від 30.12.2015 № 3285/17-06-20.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Водночас, позивачем не було надано доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис С.В. Бородавкіна

З оригіналом згідно

Постанова суду від 04.04.2016 не набрала законної сили.

Суддя С.В. Бородавкіна

11.04.2016