Справа № 804/16044/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до відповідача-1 Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, відповідача-2 Начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С., третя особа - Державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Стороженко Л.І. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до відповідача-1 Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, відповідача-2 Начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С., третя особа - Державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Стороженко Л.І. в якому позивач, з урахуванням змін до позовних вимог, просить:
визнати протиправними та незаконними дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С. в частині тривалого не звернення з службовою (доповідною) запискою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області з проханням звернутись до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, для подальшого вирішення питання щодо місцевиконання ВП 49031153.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачами в порушення вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не розглянуто належним чином та у відповідні терміни заяви подані позивачем, та не вирішено питання щодо належного виконання виконавчих проваджень, що перебувають в органах ДВС.
Відповідач-1 надав заперечення в яких зазначив, що при вчинені оскаржуваних дій ним не було порушено норм Законів України «Про звернення громадян», «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені та просить в їх задоволенні відмовити.
Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи в письмовому провадженні
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Стороженко Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2015 року № 49031153 про стягнення з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 1402254,00 грн.
Постанову винесено на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09.10.2015 № 405/1651/15-ц 2/405/367/15.
Позивачем 21.10.2015 року (подано через канцелярію ВДВС 22.10.2015 року) та 26.10.2015 року (подано через канцелярію ВДВС 26.10.2015 року) позивач звернувся до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С. з заявою, у якій просив вжити заходи щодо передачі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2015 № 405/1651/15-ц 2/405/367/15 до Жовтневого ДВС Дніпропетровського МУЮ та звернутися до відповідних вищестоящих органів, стосовно подальшого виконання виконавчого провадження №49031153.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі по тексту - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Стаття 40 розділу ІІ «Права, свободи та обов'язки людини і громадянина» Конституції України встановлює, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Функціонування юридичних осіб безпосередньо пов'язано із становищем фізичних осіб, тому основні права та свободи людини і громадянина, викладені у розділі II Конституції України, поширюються, з урахуванням їх змісту, також і на юридичних осіб.
Відповідна правова позиція підтверджується також нормами Цивільного кодексу України, згідно статті 90 якого юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Статтею 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати тільки людині.
Відтак суд вважає, що право на звернення, передбачене статтею 40 Конституції України та Законом № 393/96-ВР поширюється і на юридичних осіб, оскільки таке право за своєю природою може належати і юридичним і фізичним особам, а сфера дії Закону №393/96-ВР не обмежує юридичних осіб у праві звернутися до державних органів із заявами, клопотаннями, скаргами, пропозиціями в порядку, передбаченому цим Законом.
Суд звертає увагу, що спеціального закону, який би регулював питання практичної реалізації юридичними особами права на звернення до органів державної влади, установ та організацій з письмовими пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами не існує.
Разом з тим, частиною сьомою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
З урахуванням того, що подібні правовідносини щодо практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб регулюються Законом України "Про звернення громадян", суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин, за аналогією, відповідні норми Закону України "Про звернення громадян".
У силу положень статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
При цьому, за визначенням, наведеним у частині 2 статті 3 Закону № 393/96-ВР, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Частина 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
Пунктом 6 ч. 1 статті 18 Закону № 393/96-ВР, в свою чергу, передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи тощо (стаття 19 Закону № 393/96-ВР).
Статтею 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
Відповідно до ч.4 ст.15 Закону № 393/96-ВР рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Таким чином, оскільки на заяви позивача від 21.10.2015 року (подано через канцелярію ВДВС 22.10.2015 року) та 26.10.2015 року (подано через канцелярію ВДВС 26.10.2015 року) відповідач-1 надав відповідь 23.11.2015 року, та враховуючи той факт, що вказані заяви не потребували додаткового вивчення та проведення перевірки, суд приходить до висновку щодо порушення термінів надання відповіді не пізніше 15 днів від дня отримання заяв.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та незаконними дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С. в частині тривалого не звернення з службовою (доповідною) запискою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області з проханням звернутись до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, для подальшого вирішення питання щодо місцевиконання ВП 49031153, суд зазначає наступне.
Частиною 3 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.
Абзацом 2 п.3.5.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передбачено, що виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень ДВС України та регіональних органів ДВС в установленому розділом VІ цієї Інструкції порядку.
Відповідно до п.3.8.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншій області, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення щодо подальшого виконання таких виконавчих проваджень приймається Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Згідно з пп.«а», «в», «г» п.6.3 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передача виконавчих проваджень на виконання до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС та інших органів ДВС може здійснюватися за рішенням Голови ДВС України щодо будь-яких виконавчих проваджень або начальника регіонального органу ДВС чи начальника відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС.
З огляду на вищевикладене, 14.12.2015 року до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області направлено подання начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ про вирішення питання про передачу виконавчого листа № 405/1651/15-ц 2/405/367/15 від 09.10.2015 року виданого Ленінським районним судом м.Кіровограда про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» боргу в розмірі 1402254,00 грн. на користь ОСОБА_4 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції після встановлення факту перебування відкритих виконавчих проваджень у Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ боржником за якими є ПАТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, відповідачем-2 виконано вимоги законодавства щодо вчинення дій по передачі виконавчого провадження по виконавчому листу № 405/1651/15-ц 2/405/367/15 від 09.10.2015 року виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда.
Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Частиною 3 ст.94 КАС України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2436,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова