Справа № 816/4550/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 р.Справа № 816/4550/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р. по справі № 816/4550/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_3 , Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації

про визнання бездіяльності незаконною та стягнення компенсації за виплачену заробітну плату,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, треті особи: ОСОБА_3, Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, в якому, після уточнення позовних вимог, просила: визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради у вигляді не виплати ФОП ОСОБА_2 компенсації за нараховану та виплачену заробітну плату незаконною; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради на користь ФОП ОСОБА_2 13694,14 грн. в якості компенсації нарахованої та виплаченої заробітної плати працівника, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради стосовно не виплати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 компенсації за нараховану та виплачену заробітну плату. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради вплатити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 компенсацію за нараховану та виплачену заробітну плату працівнику, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у розмірі 13694 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто чотири) гривні 14 (чотирнадцять) копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 07.04.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 10.06.2011 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений та зареєстрований в Полтавському міському центрі зайнятості безстроковий трудовий договір.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 зобов'язувався виконувати на користь фізичної особи-підприємця роботу по управлінню пасажирським автобусом на посаді водія з дотриманням Правил дорожнього руху, охорони праці та пожежної безпеки, а фізична особа-підприємець зобов'язувалася оплачувати роботу працівника ОСОБА_3 у розмірі мінімальної заробітної плати + 10,0 грн. на місяць.

Запис про прийняття ОСОБА_3 на посаду водія за трудовим договором від 10.06.2011 року внесений до трудової книжки 10.06.2011 року за №45.

На підставі наказу військового комісара Полтавського ОМВК від 30.08.2014 року №129 ОСОБА_3, як військовозобов'язаного, під час мобілізації на особливий період призвано на військову службу до Збройних Сил України.

Листом Полтавського об'єднаного міського військового комісаріату від 11.09.2015 року повідомлено, що ОСОБА_3, 1963 року народження, звільнено з лав Збройних Сил України (демобілізовано) 17.08.2015 року на підставі Указу Президента України від 12.06.2015 року №328/2015 та прийнято на облік до Полтавського ОМВК 20.08.2015 року.

ФОП ОСОБА_2 звернулась до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації із заявою щодо компенсації нарахованої та виплаченої заробітної плати працівника, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації.

Листом Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації від 14.05.2015 року за №1348/03-05 повідомлено, що компенсація підприємствам, установам, організаціям, у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, здійснюється відповідно до Порядку виплати компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №105. Так, бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року, а виплата компенсації фізичним особам-підприємцям вказаним Порядком не передбачена.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дія Порядку №105 щодо виплати компенсації у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюється не лише на підприємства, установи та організації, а й на фізичних осіб-підприємців, які, з одного боку, зобов'язані здійснити виплату працівникам, що перебувають з ними у трудових відносинах, середнього заробітку за час їх перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, а з іншого - мають право на отримання компенсації цих виплат з державного бюджету.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Отже, гарантії щодо збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку працівникам на час виконання державних обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, встановлені для усіх працівників, в тому числі і тих, що працюють на підставі трудового договору у фізичної особи-підприємця.

За приписами частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок №105, з метою визначення механізму виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пункту 4 Порядку №105 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

З матеріалів справи слідує, що ФОП ОСОБА_2 нараховано ОСОБА_3 заробітну плату за період з 01.06.2015 року по 17.08.2015 року в загальному розмірі 4201,50 грн., з яких 547,76 грн. податки та збори.

Відповідно до платіжної відомості №21 від 21.10.2015 року ОСОБА_3 отримано заробітну плату за вказаний період у розмірі 3653,74 грн.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 перераховано поштовим переказом ОСОБА_3 заробітну плату за період з вересня 2014 року по травень 2015 року включно в сумі 10040,40 грн.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911-VIII доповнено частини третю та четверту статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме: "За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що ФОП ОСОБА_2 має право на отримання компенсації з державного бюджету, оскільки нею здійснено виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року, складено відповідні звіти про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, погоджено звіти з військовим комісаріатом Полтавського ОМВК в частині підтвердження призову та проходження військової служби ОСОБА_3 та подано їх до органу соціального захисту населення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на якихґрунтуютьсяїївимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятих ним рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р. по справі № 816/4550/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Рєзнікова С.С. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 12.04.2016 р.