Справа № 816/149/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/149/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представників позивача - Рой І.В., Бойченка С.О.,

представника відповідача - Деміхіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень"
до відповідача Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

11.02.2016 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень" (надалі - ТОВ "Жовтень", позивач) до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Карлівська ОДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки Карлівської ОДПІ в акті перевірки № 16/22/31539058 від 22.07.2015 щодо порушення ним вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, податкової декларації з податку на додану вартість - спеціальний режим оподаткування у сфері сільського господарства, у розмірі 18272,00 грн є безпідставними. Позивач наполягав на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ "Вівотранс" мали реальний характер, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. У зв'язку з цим, ТОВ "Жовтень" просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.08.2015.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. У письмових запереченнях (а.с.158-162 т.1) відповідач посилався на те, що в ході перевірки ТОВ "Жовтень" встановлено порушення останнім вимог податкового законодавства, у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, податкової декларації з податку на додану вартість - спеціальний режим оподаткування у сфері сільського господарства, у розмірі 18272,00 грн. Відповідач вказував, що при проведені перевірки, не встановлено реальності здійснення господарських операцій у жовтні 2014 року між позивачем та ТОВ "Вівотранс", а тому підстав для податкового обліку операцій у ТОВ "Жовтень" не було.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Жовтень" () є юридичною особою та на підставі свідоцтва № 200108769 від 07.02.2013, серія НБ № 112136, виданого Карлівською МДПІ Полтавської області ДПС, є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (а.с.46 т.1).

На підставі направлення № 000014 від 07.07.2015, виданого Карлівською ОДПІ, Пустовойтовою А.В., головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту Карлівської ОДПІ, радником податкової та митної справи II рангу, та наказу в.о. начальника Карлівської ОДПІ № 31 від 07.07.2015 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень", ", наказу в.о. начальника Карлівської ОДПІ № 35 від 10.07.15 "Про продовження проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень", ", у зв'язку з ненаданням ТОВ "Жовтень", , на обов'язковий письмовий запит органу державної служби від 06.01.2015 № 30/10/16-12- 22-18 та від 14.05.2015 № 1546/10/16-12-22-18 відповіді в повному обсязі, а саме відсутні: разові замовлення, які є невід'ємними додатками до договору № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно - експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014; складські документи зернового складу: складська квитанція, складське та заставне свідоцтво, та згідно з підпунктами 16.1.5, 16.1.7, 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, підпунктами 20.1.2, 20.1.4 пункту 20 статті 20, пунктами 73.3, 73.5 статті 73, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 глави 8 Податкового кодексу України, пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VІІІ, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Жовтень" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Вівотранс", , за період з 01.10.2014 по 31.10.2014.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ТОВ "Жовтень" відповідачем складено акт №16/22/31539058 від 22.07.2015, у якому зафіксовані порушення підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, податкової декларації з податку на додану вартість - спеціальний режим оподаткування у сфері сільського господарства, у розмірі 18272,00 грн, у тому числі за жовтень 2014 року на суму 18272,00 грн (а.с.11-41 т.1).

На підставі акта перевірки відповідачем 03.08.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 18272,00 грн (а.с.45).

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Як вбачається з акта перевірки, висновок про порушення позивачем вищевказаних вимог Податкового кодексу України ґрунтується на тому, що позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року суму ПДВ у розмірі 18271,93 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Вівотранс" (а.с.39 т.1).

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як вище зазначено, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду (жовтень 2014 року) між ТОВ "Жовтень" (замовник) та ТОВ "Вівотранс" (виконавець) укладено договір № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно - експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014 (а.с.58-62 т.1).

Так, відповідно до умов пункту 1.1 договору виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно до товарно-транспортної накладної) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату. Ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та відображається в актах приймання - передачі наданих послуг (пункт 2.2 договору).

У додатку №1 до вказаного договору обумовлені тарифи на перевезення зернових культур (а.с.217 т.1).

У межах виконання вказаного договору ТОВ "Вівотранс" у жовтні 2014 року надало позивачу послуги по перевезенню кукурудзи на загальну суму 109631,60 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 18271,93 грн.

На підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції за вказаним договором позивачем надані до суду наступні документи:

- рахунки-фактури: № 000056 від 15.10.2014 на суму 51273,83 грн, в тому числі ПДВ - 8545,64 грн, №000065 від 16.10.2014 на суму 24151,65 грн, в тому числі ПДВ - 4025,27 грн, № 000073 від 20.10.2014 на суму 26899,48 грн, в тому числі ПДВ - 4483,25 грн, № 000087 від 20.10.2014 на суму 7306,64 грн, в тому числі ПДВ - 1217,77 грн (а.с.68-69 т.1);

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): № 000056 від 15.10.2014 на суму 51273,83 грн, в тому числі ПДВ - 8545,64 грн, № 000065 від 16.10.2014 на суму 24151,65 грн, в тому числі ПДВ - 4025,27 грн, №000073 від 20.10.2014 на суму 26899,48 грн, в тому числі ПДВ - 4483,25 грн, № 000087 від 20.10.2014 на суму 7306,64 грн, в тому числі ПДВ - 1217,77 грн (а.с.72,82,87 т.1, 25-26 т.2);

- податкові накладні: № 56 від 15.10.2014 на суму 51273,83 грн, в тому числі ПДВ - 8545,64 грн, № 65 від 16.10.2014 на суму 24 151,65 грн, в тому числі ПДВ - 4025,27 грн, № 73 від 20.10.2014 на суму 26899,48 грн, в тому числі ПДВ - 4483,25 грн, № 87 від 20.10.2014 на суму 7306,64 грн, в тому числі ПДВ - 1217,77 грн (а.с.113-116);

- товарно-транспортні накладні (а.с.73-81, 83-86, 88-103 т.1, 27-34 т.2).

З виписки по рахунку позивача слідує, що оплата за надані послуги перевезення здійснена згідно з платіжними дорученнями № 619 від 31.10.2014 на суму 7306,67 грн, № 620 від 31.10.2014 на суму 26899,65 грн, № 622 від 31.10.2014 на суму 24151,65 грн, №623 від 31.10.2014 на суму 51273,83 грн (а.с.70-71 т.1).

Як встановлено судом, фактично у жовтні 2014 року ТОВ "Вівотранс" надано послуги по перевезенню кукурудзи власного виробництва ТОВ "Жовтень" з полів, що обробляються ТОВ "Жовтень" (а.с.183-186 т.1).

Крім того, позивачем надано договір складського зберігання № 14-18 від 13.10.2014 (а.с.219-225 т.1), укладеного між ТОВ "Агрострой" та ТОВ "Жовтень", та договір складського зберігання № 73 від 14.10.2014 (а.с.64-67 т.1), укладеного між ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ "Жовтень", які свідчать про те, що перевезена ТОВ "Вівотранс" кукурудза зберігалася на складах, що належать ТОВ "Агрострой" та ПАТ "Компанія "Райз".

Про прийняття ТОВ "Агрострой" на зберігання кукурудзи, що належить позивачеві, свідчать долучені до матеріалів справи копії складських квитанцій на зерно (а.с.119-125 т.1). Як доказ прийняття ПАТ "Компанія "Райз" на зберігання кукурудзи, що належить позивачеві, свідчать долучені до матеріалів справи копії складських квитанцій на зерно (а.с.126-130 т.1).

Також як доказ прийняття ТОВ "Агрострой" на зберігання кукурудзи, позивачем надано до суду копії реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку № 102 від 13.10.2014, № 103 від 14.10.2014, № 104 від 15.10.2014 та копії карток аналізу зерна за 12.10.2014, 13.10.2014 та 14.10.2014, виданих ТОВ "Агрострой" (а.с.203-208, 226-231 т.1).

Представник відповідача в судовому засіданні зауважив, що реальність господарських операції між позивачем та ТОВ "Вівотранс" поставлено під сумнів і у зв'язку з тим, що контрагент позивача ТОВ "Вівотранс" не має власних транспортних засобів, а орендує транспортні засоби, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення вказаним контрагентом господарської діяльності.

З цього приводу суд зазначає, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 Господарського кодексу України).

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями (частина друга статті 3 Господарського кодексу України).

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини (частина четверта статті 3 Господарського кодексу України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства (частина третя статті 5 Господарського кодексу України).

Так, статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу (стаття 800 Цивільного кодексу України).

Відповідач ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду справи не надав жодних доказів того, що господарська діяльність ТОВ "Вівотранс" з оренди транспортних засобів, які використовувались у наданні послуг перевезення позивачу, суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, у будь-якому випадку контрагент позивача ТОВ "Вівотранс" не позбавлений права залучати для виконання договору № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014 інших перевізників, навпаки, вказаним договором не визначено обов'язку ТОВ "Вівотранс" надавати виключно власні транспортні засоби або орендовані, а визначено обов'язок вказаного контрагенту надавати транспортні засоби технічно справні та обладнані відповідно до передбачених законодавством вимог, в строк та умовах згідно з заявками замовника (пункт 1.5 договору).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що придбані послуги з перевезення вантажу (зерно кукурудзи) використовувались позивачем для перевезення кукурудзи, вирощеної у виробничих підрозділах позивача у 2014 році, на елеватор ТОВ "Агрострой" та ПАТ "Компанія "Райз" для складського зберігання, яка згодом була реалізована як готова продукція.

Таким чином, у ході судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарської операції позивача із ТОВ "Вівотранс" з придбання послуг, встановлено факт понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних послуг податку на додану вартість, а також використання таких послуг у господарській діяльності позивача.

Заперечуючи реальність господарських операцій позивача з його контрагентом, контролюючий орган посилається на податкову інформацію, наявну в податковому органі, а саме: чисельність працюючих на ТОВ "Вівотранс" у серпні - жовтні 2014 року складає 3 особи; середньомісячна заробітна плата на підприємстві - 8333,33 грн; ТОВ "Вівотранс" сформувало податковий кредит за серпень, жовтень 2014 року по взаємовідносинам з ПП "МКСтрой", ПП "Експоінструмент", які значаться як ризикові контрагенти.

Доводи відповідача, які ґрунтуються на податковій інформації, наявній у податковому органі, суд визнає безпідставними, оскільки формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Суд зауважує, що незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів, у даному випадку товарно-транспортних накладних, виявлені контролюючим органом у результаті перевірки позивача, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей та їх транспортування автомобільним транспортом.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Суд, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знайшов у діях платника податків (позивача) порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про наявність таких порушень ґрунтуються на його припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача суперечать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, відповідачем неправомірно застосовані норми Податкового кодексу України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 03.08.2015 прийняте Карлівською ОДПІ необґрунтовано та не на підставі закону, у зв'язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень" до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області № від 03.08.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна