Справа № 815/3965/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3965/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Локаша Д.Є., представника відповідача Олефір А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС (правонаступника Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів) про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 р. №,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» звернулося до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 12.01.2015 р. №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковий орган дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем пп. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України, внаслідок чого оскаржуваним рішенням зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 352 259,44 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 88 064,86 грн. Позивач зазначає, що господарські операції ТОВ «ТД Дельта Вілмар» з контрагентом ТОВ «ФМ Інвестмент» () у серпні 2014 року достовірно підтверджено необхідними первинними документами, порядок заповнення яких відповідає встановленим чинним законодавством вимогам, які були надані до перевірки та не мали жодних зауважень з боку податкового органу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року адміністративний позов ТОВ «Торговий Дім «Дельта Вілмар» задоволений повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 12.01.2015 р. №.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів) подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача Локаша Д.Є., представника відповідача Олефір А.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Спеціалізованою державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, згідно пп. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, п. 7 постанови КМУ від 27.12.2010 р. №1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку», проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за ) суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень-жовтень 2014 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р., за результатами якої складено та підписано акт перевірки від 19.12.2014 р. №154/28-08-41/36369434 (а.с. 28-42).

Зі змісту акту перевірки від 19.12.2014 р. №154/28-08-41/36369434 вбачається, що ТОВ «ТД Дельта Вілмар» в порушення вимог пп. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України було завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 352 259,44 грн. у декларації за серпень 2014 року; завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку на 352 259,44 грн. у декларації за вересень 2014 року.

На підставі зазначеного акту податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 р. №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 352 259,44 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 88 064,86 грн. (а.с. 43)

Задовольняючи адміністративний позов ТОВ «Торговий Дім «Дельта Вілмар» суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 р. № прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року №996-XIV на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Підпунктами 2.4, 2.5, 2.13, 2.14 п. 2 Положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачею особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

В акті перевірки від 19.12.2014 року №154/28-08-41/36369434 податковим органом встановлено, що станом на дату складання акту перевірки серед постачальників (першої ланки) встановлено платника, за рахунок якого ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» сформовано ризиковий податковий кредит, а саме у податковому періоді було придбано насіння льону олійного врожаю 2014 року 341,74 тони, постачальником якого був ТОВ «ФМ Інвестмент» (код за ), що знаходиться на обліку у ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, та включено до складу податкового кредиту у серпні 2014 року суму податку на додану вартість 352 259, 44 грн.

Такий висновок зроблено відповідачем у зв'язку з отриманням від ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області податкової інформації від 18.11.2014 року №3013/7/14-02-22-01-13 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ФМ Інвестмент» (код за ) за серпень 2014 року, вересень 2014 року.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» та ТОВ «ФМ Інвестмент» було укладено договір поставки №13/08/14/1 від 13.08.2014 року, відповідно до умов якого постачальник ТОВ «ФМ Інвестмент» зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» прийняти та оплатити льон врожаю 2014 року у кількості 340 тон+/- 5% (а.с. 24-27).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сплати позивачем податку на додану вартість у складі ціни за товар, постачальником ТОВ «ФМ Інвестмент» виписані позивачу первинні документи, зокрема, видаткову та податкову накладну, акт прийому партії товару.

На виконання умов договору поставки від 13.08.2014 р. №13/08/14/1 у серпні 2014 року ТОВ «ФМ Інвестмент» поставлено ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» льон врожаю 2014 року у кількості 341,74 тони всього на суму 2 113 556,64 грн., з яких ПДВ 352 259,44 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000126 від 20.08.2014 року (а.с. 99) та податковою накладною №24 від 20.08.2014 року (а.с. 21), а також сплати вартості товару підтверджується платіжним дорученням №1196 від 22.08.2014 року (а.с. 23).

Згідно п. 1.1 договору поставки, поставка відбувається на умовах DAP (Инкотермс 2010) місце поставки - ДП УДЦТС «Ліски» філія УЦДЦТС «Ліски» на Одеській залізниці, 65665, Одеська область, Біляївський р-н, селище Усатове,вул. Залізничників,14.

На підтвердження здійснення транспортування товару відповідно до умов договору до матеріалів справи надано товаро-транспортні накладні: №007128 від 14.08.2014 року, №007129 від 14.08.2014 року, №007130 від 14.08.2014 року, №007131 від 16.08.2014 року, №007132 від 16.08.2014 року, №007133 від 16.08.2014 року, №007134 від 18.08.2014 року, №007135 від 18.08.2014 року, №007136 від 14.08.2014 року (а.с. 89-97).

Крім цього, на підтвердження реальності операцій з придбання товару від ТОВ «ФМ Інвестмент», позивачем надано до суду первинні документи по його подальшій реалізації. Зокрема, надано контракт №04/06/14/1 від 04.06.2014 року з компанією «Альфа Трейдінг Лімітед» (Малайзія), згідно якого продавець ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» поставляє, а покупець «Альфа Трейдінг Лімітед» (Малайзія) примає та сплачує товар, а саме льон врожаю 2014 року, згідно специфікації №2 від 11.08.2014 року в обсязі 300 тон (а.с. 109-116).

На підтвердження вказаної операції надано вантажно-митну декларацію №500060702/2014/06321 від 29.08.2014 року (а.с. 107-109).

Отже, враховуючи вищенаведені докази, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що реальність здійснення у серпні 2014 року господарських операцій між ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» та ТОВ «ФМ Інвестмент» щодо поставки льону підтверджено наявними в матеріалах справи всіма необхідними первинними документами.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» пп. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України та завищення суми від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 352 259,44 грн. у декларації за серпень 2014 року; завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку на 352 259,44 грн. у декларації за вересень 2014 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки господарські відносини у серпні 2014 року між ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» та ТОВ «ФМ Інвестмент підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та іншими документами.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на інформацію, викладену ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області у податковій інформації від 18.11.2014 р. №3013/7/14-02-22-01-13 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ФМ Інвестмент» (код за ) за серпень 2014 року, вересень 2014 року, в якій зазначено, що стан платника 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, власного чи орендованого нерухомого майна, тощо, оскільки ці обставини стосуються не позивача, а його контрагента.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов'язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 р. у справі №21-500во08, від 01.06.2010 у справі №21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі №21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків за невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

До того ж, слід враховувати, що податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суди 1-ї та 2-ї інстанцій дійшли висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 р. № було прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Торговий Дім «Дельта Вілмар».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктам владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість позивач довів протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 року №.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов