Справа № 826/15283/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року № 826/15283/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВ ЕНЕРГО АГ»
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.09.2014 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.2015 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції зазначено, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема, наміру платника податків отримати відповідний економічний ефект від укладених угод, а також не враховано те, що недоліки в заповненні актів носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавлення юридичної сили і доказовості зазначених первинних документів щодо наданих позивачу послуг.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що первинні документи позивача складені у відповідності до вимог чинного законодавства та підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, позаяк реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» та ТОВ «МЕГАРІД» відсутня.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 28.10.2015 року, за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «МЕГАРІД» за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ», зокрема, п. 198.1, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 204 667,00 грн., у тому числі за березень 2014 р. у сумі 204667,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 09.09.2014 р. № 1008/26-54-22-03-07/35436923 та винесено податкове повідомлення-рішення від 25.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 307 000,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 204 667,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 102 333,50 грн.

За результатами розгляду заперечення на акт перевірки від 09.09.2014 р. № 1008/26-54-22-03-07/35436923, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві надано відповідь від 23.09.2014 р. № 20642/10/26-54-22-03-19/1, якою висновки акту перевірки залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» зареєстровано Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією 25.09.2007 р. Взято на податковий облік в ДПІ у Оболонському районі м. Києва за № 9769 від 26.09.2007 р. У періоді, що перевірявся ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» був платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є електромонтажні роботи.

Як вбачається із акту перевірки від 09.09.2014 р. № 1008/26-54-22-03-07/35436923 в періоді, що перевірявся ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» для здійснення своєї господарської діяльності використовувало орендоване офісне та складське приміщення, згідно із договором суборенди № 21-09/07-01 від 21.09.2007 р., договору № 3 оренди приміщення від 12.12.2012 р.

Предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» з ТОВ «МЕГАРІД» за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.

Судом встановлено, що між ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» (клієнт) та ТОВ «МЕГАРІД» (виконавець) укладено договір № 0301/14 від 03.01.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати правову допомогу клієнту з питань застосування законодавства України у господарській діяльності клієнта. Клієнт доручає, а виконавець зобов'язується протягом дії даного договору надавати правову допомогу з питань, сформульованих клієнтом, в тому обсязі та на тих умовах, що закріплені за взаємною згодою у даному договорі. Питання щодо яких надається правова допомога, формулюється клієнтом у письмовій або усній формі. Правова допомога з питань, визначених клієнтом, може надаватися виконавцем у формі: надання консультацій і роз'яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок стосовно законодавства, складання висновків та меморандумів; юридичний супровід клієнта при укладенні договорів, угод чи контрактів, при розробці проектів договорів, участь у переговорах із третіми особами та в інших формах, передбачених чинним законодавством тощо.

Відповідно до п. 1.4 договору обсяг та зміст правової допомоги з питань, зазначених клієнтом у замовленні, формулюється за взаємним погодженням.

Загальний розмір гонорару виконавця за надання правової допомоги згідно цього договору визначається у відповідному замовленні (п. 4.1 договору).

Приймання наданих послуг оформлюється актами приймання-передачі виконаних робіт по факту надання правової допомоги (п. 4.4 договору).

Відповідно до акту прийому-передачі робіт № 193 від 31.03.2014 р., ТОВ «МЕГАРІД» надано ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» юридичні, консультаційні та інших пов'язані із ними послуги, у тому числі письмові та усні консультації з питань законодавства, підготовку договорів, висновків, правового аудиту, супроводження виконання угоди та іншої документації. Також зазначено, що даний акт є звітом про надані послуги. До акту надано перелік наданих юридичних послуг та виконаних робіт за вказаним договором (а.с. 78-82 том 1).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкову накладну від 31.03.2014 р. № 97 на суму 742 680,00 грн.

Юридичні послуги надавалися на підставі запитів позивача та відповідей ТОВ «МЕГАРІД» (а.с. 3- 136 том 1).

Між ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» (замовник) та ТОВ «МЕГАРІД» (виконавець) укладено договір № 0402/14 від 04.02.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги направлені на сферу розробки системи організаційно-технічних заходів по комплексному дослідженню цільового сегменту ринку замовника. Оцінки існуючих бізнес-процесів на підприємстві, консультаційні та інші пов'язані з ними послуги, у тому числі письмові та усні консультації з питань моделювання ефективних концепцій діяльності підприємства замовника. Послуги у сфері підтримки та сприяння продажам продукції замовника на території України, включаючи, але не обмежуючись наступними: інформування споживачів продукції замовника, надання інформації про замовника та його продукцію шляхом організації презентацій або іншими способами для підтримання зацікавленості споживачів у продукції замовника та підвищення попиту на таку продукцію, доведення до потенційних клієнтів замовника інформації про продукцію, а також інформації про умови співробітництва з замовником, включаючи інформацію про форму, умови та процедуру укладення договорів, пов'язаних із співробітництвом. Також вказаний договір передбачає письмове узгодження послуг, які повинні бути надані.

Так, відповідно до п. 3.1 договору послуги надають на підставі письмових або усних замовлень замовника, переданих електронною поштою, факсом або іншим способом та підтверджених виконавцем у такий самий спосіб, або на підставі підтвердження замовника пропозиції виконавцем щодо надання послуг, наданого в один із перелічених в цьому пункті способів.

Відповідно до п. 6.1 договору ціна послуг складається із винагороди (плати за надані маркетингові послуги) і відшкодування цих витрат.

Згідно акту прийому-передачі робіт № 192 від 31.03.2014 р. ТОВ «МЕГАРІД» надало ТОВ «ЕВМ ЕНЕРГО АГ» комплекс маркетингових послуг та інших пов'язаних з ними послуг, у тому числі письмові та усні консультації з питань управління, організації, планування в господарській діяльності, оцінки існуючих бізнес-процесів на підприємстві, моделювання більш ефективних концепцій діяльності підприємства. Вказаний акт є звітом про надані послуги.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкову накладну від 31.03.2014 р. № 96 на суму 485320,00 грн.

На виконання вказаного договору позивачем надано суду звіт про виконання комплексу маркетингових послуг до вказаного договору (а.с. 137-205 том 2).

На підтвердження оплати за вищевказаними договорами позивачем надано суду оборотно-сальдову відомість по рахунку: 361 за період з 01.02.2014-22.09.2014.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на отриманий в ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 30.07.2014 р. № 2105/26-55-22-07/38449998 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «МЕГАРІД» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.06.2014, відповідно до якого підприємство знаходиться у стані переходу до іншої ДПІ, встановити фактичне місцезнаходження товариства та його посадових осіб станом на 30.07.2014 р. неможливо. Згідно бази даних АІС «Єдиний реєстр податкових накладних» встановлено, що в березні 2014 р. ТОВ «МЕГАРІД» здійснювало придбання різних видів послуг, а саме: юридичних, оренду обладнання та інше. При цьому, на адресу покупців надавало послуги у сфері IT-технологій (надання кодів доступу до ASA 5500 SSL VPN 50 to 100 Premium User Urgrade), надання юридичних послуг по проведенню ліквідації підприємств згідно договору № 1812-ІІ та ін., що свідчить про маніпулювання податковою звітністю та нікчемний характер укладених із використанням ТОВ «МЕГАРІД» угод. З огляду на викладене податковим органом зроблено висновок, що у ТОВ «МЕГАРІД» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності, а відтак підприємство здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Стосовно посилання податкового органу на неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, як на підставу неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з таким контрагентом до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, а також про нікчемність правочинів, здійснених між позивачем та його контрагентом зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того висновки відповідача спростовуються наявним в матеріалах справи судовим рішенням, винесеним Окружним адміністративним судом м. Києва від 29.09.2014 р. по справі № 826/12154/14 за позовом ТОВ «МЕГАРІД» до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарід" задоволено частково. Зобов'язано ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві поновити в автоматизованій системі "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкової звітності ТОВ "Мегарід", які були виключені ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з автоматизованої системи "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" на підставі акта від 30.07.2014 №2105/26-55-22-07/38449998 "Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарід" () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.06.2014". Зобов'язано ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності ТОВ "Мегарід" () шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.03.2014 по 30.06.2014. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2014 р. залишено без змін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається із витягів з веб-сторінки компанії ЕМВ (а.с. 84, 86-89 том 1) ЕМВ - група компаній, які надають комплекс послуг по реконструкції/модернізації та будівництву енергооб'єктів «під ключ», починаючи зі стадії розроблення проекту та закінчуючи пусконалагоджувальними роботами. Окремим направленням є розробка, виробництво та впровадження в експлуатацію різних видів електротехнічного обладнання.

На підтвердження реалізації своїх статутних завдань, позивачем надано суду договори на поставку електротехнічного обладнання, зокрема, договір поставки № 4 від 14.01.2014, укладений з ТОВ «ВО «Енергомашкомплект»; договір № 8001/14 від 21.01.2014 р., укладений з НВП «Хартрон-Інкор ЛТД»; договір купівлі-продажу № 060214 від 06.02.2014 р., укладений з ТОВ «Гідравлика-Севіс»; договір № ПСТ/55-14 від 27.02.2014 р., укладений з ТОВ «Високовольтний Союз-РЗВА»; договір № EMV/03-2014 від 14.03.2014 р., укладений з ТОВ «АББ ЛТД»; договір підряду № 08/714 від 17.03.2014 р., укладений з ТОВ «Проматом»; договір № 01/19/03/2014 від 19.03.2014 р., укладений з ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго», а також підписані сторонами специфікації, технічні завдання та картки-рахунки.

Як встановлено судом основним видом діяльності ТОВ «МЕГАРІД» є діяльність у сфері права, що узгоджується із наданими позивачу юридичними та маркетинговими послугами. Слід також зазначити, що додатковими видами діяльності ТОВ «МЕГАРІД» є консультування з питань комерційної діяльності й керування, дослідження кон'юктури ринку та виявлення громадської думки.

Матеріали справи містять докази розрахунків між сторонами, докази прийняття-передачі наданих послуг, висновки щодо поставлених юридичних питань; звіт, який містить деталізацію виконаних послуг щодо проведення комплексу маркетингових послуг, перелік робіт виконаних позивачем, комерційну пропозицію на поставку сервісного обладнання, концепції його використання тощо.

Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31 грудня 1999 року затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 „Витрати", яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно до пункту 19 цього Положення, витрати на збут включають витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), у тому числі витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Судом встановлено, що фактичне отримання маркетингових та юридичних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи первинними та бухгалтерськими документами, які мають всі необхідні реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, звіт містить результати досліджень і дані рекомендації замовнику.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що рекламні макети роздавалися під час ділових зустрічей.

Наведене відповідає сутності послуг, визначеній у підпункті 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно з яким маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Таким чином, послуги отримані позивачем не спрямовані на безпосередній приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості під час здійснення спірних господарських операцій, а спрямовані на створення умов для такого приросту (збереження) у майбутньому.

Слід зазначити, що маркетингові та консультаційні послуги не вимагають обов'язкової наявності у відповідача виробничих площ та технологічного обладнання.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем з метою отримання маркетингових та консультаційних послуг здійснені в межах господарської діяльності позивача.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ МЕГАРІД» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «МЕГАРІД» було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мало статус платника податку на додану вартість.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «МЕГАРІД» податковим органом були зроблені не у зв'язку з відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «МЕГАРІД».

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «МЕГАРІД»», що не заперечується податковим органом.

Аналіз фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що позивачем підтверджено правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем вчинено операції за наявності розумних економічних мотивів, зокрема, для регулярної господарської діяльності платника податків та за систематичної його участі у таких операціях.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «МЕГАРІД»», а тому вважає, що формування ТОВ «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.09.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.09.2014 р. № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВ ЕНЕРГО АГ» за рахунок асигнувань ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук