Справа № 742/604/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/604/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Зарічна Л.А. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи Тимошенко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амазоніт" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амазоніт" про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Прилуцької міської ради № 22 від 24.12.2015 року «Про вирішення питань землекористування» в частині п. 7.6. рішення, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 50000 кв.м. по АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Амазоніт» (м. Чернігів, вул. Перемоги, 39);

Прилуцькій міській раді вжити заходи щодо припинення договору оренди земельної ділянки площею 50000 кв.м. по АДРЕСА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Амазоніт».

встановити двохмісячний строк для подання Прилуцькою міською радою до суду звіту про виконання постанови;

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року закрито провадження у справі.

На зазначене рішення суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, у якій апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просив його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, водночас, представник третьої особи просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з таких обставин.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 24 грудня 2015 року Прилуцькою міською радою на 4 сесії 7 скликання було прийнято рішення №22 «Про вирішення питань землекористування».

Пунктом 7.6 цього рішення затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку в оренду строком на 5 років земельної ділянки площею 50000 кв.м. по АДРЕСА_1 ТОВ «Амазоніт» (м.Чернігів, вул.Перемоги,39), для обслуговування та реконструкції об'єкта незавершеного будівництва комплексу будов і споруд районної лікарні під житлово-торгівельно-офісний центр.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовував власні вимоги тим, що рішення ради у цій частині прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області мотивував його тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З викладеного вбачається, що адміністративним є спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

Наразі, позивач, звертаючись із позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської області просив суд визнати протиправним та скасувати п. 7.6 рішення відповідача від 24 грудня 2015 року №22 «Про вирішення питань землекористування», яким затверджено проект землеустрою та передано в оренду строком на 5 років земельну ділянку третій особі, яка придбала розташовану на цій земельній ділянці нежитлову будівлю

Відповідно до ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

В силу ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У контексті названих положень колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14 лютого 2012 року (справа № 21-1041а10) зазначила, що земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК).

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у його власності, орган місцевого самоврядування відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (позивача, третьої особи) іншому (відповідачеві), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Водночас, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін., який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За змістом частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав отримання третьою особою у користування земельної ділянки. Відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

За наведеного нормативного регулювання, з огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки наразі заявлено позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, що не може розглядатися за правилами, встановленими КАС України

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 цієї норми якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На думку судової колегії, суд першої інстанції законно та обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження у даній справі з визначених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України підстав.

Вирішення даного спору повинно здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, за правильно встановлених обставин у справі, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амазоніт" про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 11 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.