Справа № 826/3706/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2016 р. м. Київ К/800/39036/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАРТ ЮЕЙ»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року

у справі № 826/3706/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАРТ ЮЕЙ»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агарт Юей» (далі - Товариство) звернулося суд з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція), в якому просило:

- визнати протиправними дій щодо проведення зустрічної звірки, оформленої актом від 10 лютого 2014 року № 94/26-51-22-01/37331878 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Агарт Юей» () щодо неможливості підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Тругор» () (ТОВ «Град Буд сервіс) за березень 2013 р.»;

- зобов'язати поновити в АС «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» відомості щодо задекларованих позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту з податкового кредиту за березень 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на адресу позивача відповідачем направлено письмовий запит від 22 листопада 2013 року № 5262/10/26-51-15-01-127 про надання пояснень та їх документального підтвердження стосовно взаємовідносин з контрагентами, серед яких ПП «Тругор», за період березень 2013 року, у відповідь на який листом від 26 лютого 2013 року № 2612/1 надано запитувану інформацію.

На підставі отриманої інформації Інспекцією проведено зустрічну звірку Товариства, за результатами якої складено акт від 10 лютого 2014 року № 94/26-51-22-01/37331878 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Агарт Юей» () щодо неможливості підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Тругор» () (ТОВ «Град Буд сервіс) за березень 2013 р.», згідно з яким позивачем порушено вимоги частини 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статі 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених Товариством при придбанні та продажу товарів (послуг) за період березень 2013 року.

Також, як зазначено у висновках зазначеного акту, встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за лютий 2012 року, які підпадають під визначення статті 22, статей 185, 188, 198, 201 Податкового кодексу України по взаємовідносинам між постачальниками: ПП «Тругор» - на загальну суму податку на додану вартість 58 527, 00 грн., та покупцями ПАТ «Українська технологічна компанія», ТОВ «ЛВТ Інжинірінг», Підприємство «ВІДАС», засноване на повній власності Кіпрської Акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю «VELGEVOS ENTERPRISES LIMITED» на загальну суму податку на додану вартість 58 527, 00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані дії Інспекції щодо проведення контрольного заходу не порушують прав та законних інтересів позивача, оскільки фактично зустрічна звірка не проведена, дій по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів не здійснено, відповідно, довідка про проведення зустрічної звірки не складалася. Крім того, як зазначено судами попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні докази про внесення відповідачем змін до автоматизованої інформаційної системи на підставі акту від 10 лютого 2014 року №94/26-51-22-01/37331878.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, зробленими з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК).

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 ПК Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Згідно з пунктом 73.5 статті 73 ПК з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначено Порядком.

З метою впровадження єдиного порядку направлення запитів на проведення зустрічних звірок, а також оформлення, передачі та накопичення матеріалів зустрічних звірок органами державної податкової служби розроблені Методичні рекомендації, згідно з підпунктом 4.4 пункту 4 яких (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання <…>.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що в разі співставлення податковими органами даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання зустрічна звірка вважається проведеною та за її наслідками має бути складена довідка про проведення зустрічної звірки, в разі ж встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання - складається акт про неможливість проведення зустрічної звірки.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій, роблячи висновки про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Інспекції щодо проведення зустрічної звірки, оформленої актом від 10 лютого 2014 року № 94/26-51-22-01/37331878, та зазначаючи про те, що зустрічна звірка не відбулась, не звернули уваги на те, що фактично за змістом названого акту, відповідач здійснював співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів позивача.

Варто відмітити й те, що під час судового розгляду позивач вказував на наведену обставину та зазначав, що у даному випадку Інспекція мала скласти довідку, однак суди попередніх інстанцій залишили наведене поза увагою, як і не перевірили чи проведення відповідачем зустрічної звірки порушує права та законні інтереси позивача.

Також залишеними без оцінки судами першої та апеляційної інстанцій є доводи позивача про те, що в Інспекції не було повноважень щодо здійснення такої зустрічної звірки, оскільки Товариству не надсилався запит, складений відповідно до вимог податкового законодавства.

Незважаючи на те, що надання оцінки всім важливим аргументам сторін, що беруть участь у справі, становить гарантію дотримання принципу справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, суди не надали належної оцінки доводам позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Крім того, зазначаючи про те, що в матеріалах справи відсутні докази про внесення відповідачем змін до автоматизованої інформаційної системи на підставі акту від 10 лютого 2014 року №94/26-51-22-01/37331878, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою той факт, що в запереченнях на позовну заяву (том 1, а.с. 113) Інспекція підтвердила факт внесення змін до інформаційної системи «Податковий блок» на підставі названого акту. Разом з тим, суди не здійснили заходів щодо витребування доказів, зокрема витягів з інформаційної системи «Податковий блок» та АС «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», на підставі яких можна би було достовірно перевірити обставини щодо дійсного коригування відомостей щодо задекларованих позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту з податкового кредиту за березень 2013 року.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАРТ ЮЕЙ» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбаченні статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак