Справа № 826/25562/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року № 826/25562/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомАдвокатського об'єднання «Лещенко, Дорошенко і партнери» в особі ОСОБА_1, ОСОБА_2
доСекретаря Ради національної безпеки і оборони України Турчинова Олександра Валентиновича
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокатське об'єднання «Лещенко, Дорошенко і партнери» в особі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Секретаря Ради національної безпеки і оборони України Турчинова Олександра Валентиновича, у якому просить:

- визнати відмову в наданні інформації Секретаря Ради національної безпеки і оборони України на адвокатські запити за вих. № 2-і/00004/2015-18/52 від 16.09.2015 та за вих. №2-і/00004/2015-21/72 від 21.10.2015 - протиправною;

- зобов'язати Секретаря Ради національної безпеки і оборони України надати відповіді на адвокатські запити за вих. № 2-і/00004/2015-18/52 від 16.09.2015 та за вих. №2-і/00004/2015-21/72 від 21.10.2015

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з метою захисту гарантованих прав, свобод та інтересів клієнта за Договором про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 направлено до Ради національної безпеки і оборони України як до розпорядника та власника інформації адвокатські запити від 16.09.2015 та 21.10.2015 з вимогами про надання змістовної відповіді на поставлені запитання та копій документів на підтвердження викладеної інформації у відповідях. Вважають відповіді на адвокатські запити від 25.09.2015 та від 30.10.2015 такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки інформація що запитувалась у адвокатських запитах не містить вимог щодо надання роз'яснень та консультацій положень діючого законодавства.

Окрім того, позивач вважає, що відповіді на названі вище запити надані з грубим порушенням п'ятиденного строку, встановленого ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та доданих до неї матеріалів, просив позов задовольнити у повному обсязі. Разом з тим, вказав, що відмова відповідача у наданні інформації за адвокатським запитом є неправомірною та такою, що порушує гарантії адвокатської діяльності та професійні права адвоката, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі та вказав, що за результатами розгляду адвокатських запитів адвокату ОСОБА_2 було надано відповідь в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Раду національної безпеки і оборони України», наведені позивачем в адвокатських запитах питання за своїм змістом носять правовий характер і пов'язані з роз'ясненням законодавства, надання яких не відноситься до компетенції ні Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, ні апарату Ради. Відповіді на вказані адвокатські запити були надані з дотриманням встановленого Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» строку - в межах п'яти робочих днів з дня їх отримання. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства здійснював розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши надані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатським об'єднанням «Лещенко, Дорошенко і партнери» (далі - АО «ЛДП») 24.03.2015 укладено з громадянкою ОСОБА_5 (далі - Клієнт) Договір про надання правової допомоги за № 00004.

АО «ЛДП» відповідно до п. 2.1 указаного Договору про надання правової допомоги Клієнту визначено адвоката ОСОБА_2 та видано повноваження для виконання отриманого доручення.

Згідно умов п. 1.1 Договору про надання правової допомоги АО «ЛДП» зобов'язується надати Клієнту правову допомогу у всіх цивільно-правових, адміністративно-правових спорах з Державною прикордонною службою та у цивільних, адміністративних справах з Державною прикордонною службою України з будь-якими позовними вимогами, незалежно від сторони по справі, а також правову допомогу при звільненні Клієнта з військової служби в Державній прикордонній службі.

З метою захисту гарантованих прав, свобод та інтересів Клієнта за Договором про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 направлено до Ради національної безпеки і оборони України як до розпорядника та власника інформації адвокатський запит з вимогою про надання змістовної відповіді на поставлені запитання та копій документів на підтвердження викладеної інформації у відповіді, а саме:

1. Чи діяв в Україні 11 листопада 2014 року стан особливого періоду? Якщо так, то коли та якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану була припинена та у наслідок чого?

2. Чи діє в Україні, починаючи з 19 серпня 2015 року по день розгляду цього запиту, стан особливого періоду? Якщо так, то коли та якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану може бути припинена, яка подія, явище має відбутися, який нормативно-правовий акт має бути прийнятий та ким?

3. Чи діяв в Україні 11 листопада 2014 року воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій? Якщо так, то якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану була припинена?

4. Чи діє в Україні, починаючи з 19 серпня 2015 року по день розгляду цього запиту, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій? Якщо так, то якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану може бути припинена, яка подія, явище має відбутися, який нормативно-правовий акт має бути прийнятий та ким?

5. Чи діяв в Україні 11 листопада 2014 року воєнний стан? Якщо так, то якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану була припинена?

6. Чи діє в Україні, починаючи з 19 серпня 2015 року по день розгляду цього запиту, воєнний стан? Якщо так, то якими нормативно-правовими актами України його було введено та коли дія такого стану може бути припинена, яка подія, явище має відбутися, який нормативно-правовий акт має бути прийнятий та ким?

7. У які проміжки часу 2014-2015 років в Україні діяв особливий період, якими нормативно-правовими актами його було введено, якими явищами або подіями, або нормативно-правовими актами його дію було закінчено/припинено? (конкретизувати конкретно по кожному з проміжків часу, у тому числі щодо продовження строку дії такого періоду, у зв'язку із введенням в дію нового нормативно-правового акта до закінчення дії попереднього).

8. Чи підлягають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільненню з військової служби, на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» на даний час?

Адвокатський запит було направлено за допомогою поштового зв'язку 16.09.2015 за вих. №2-і/00004/2015-18/52 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який був оформлений відповідно до вимог чинного законодавства.

До адвокатського запиту, відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» було додано завірену копію Ордера про надання правової допомоги серії КВ за №156753 від 25.03.2015, завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5558 від 26.02.2015 та Витяг (виписка) з договору про надання правої допомоги від 25.03.2015.

Даний адвокатський запит відповідачем отримано 21 вересня 2015 року, про що свідчить відмітка та підпис на рекомендованому повідомленні за №196 від 16 вересня 2015 року.

20 жовтня 2015 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача за підписом заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України О.Литвиненка, за вих. № 2688/11-2-16 від 25 вересня 2015 року.

Зі змісту названого листа убачається, що заступником Секретаря Ради національної безпеки і оборони України позивачу повідомлено, що в надісланому адвокатському запиті фактично порушуються питання щодо роз'яснення законодавства. Вказано, що відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства.

Разом з тим, наведено, що надання інформації з інших питань, порушених у запиті позивача, не вбачається можливим, оскільки, ні Секретар Ради національної безпеки і оборони України, ні Апарат Ради не є її розпорядниками.

Водночас, ОСОБА_2 проінформовано, що станом на 25 вересня 2015 року рішень щодо введення в Україні військового стану не приймалось.

Не погоджуючись з викладеною відповіддю на запитувану інформацію, адвокатом ОСОБА_2 повторно направлено адвокатський запит за вих. №2-і/00004/2015-21/72 від 21 жовтня 2015 року, який направлено за допомогою поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Повторний адвокатський запит отримано уповноваженою особою відповідача 26 жовтня 2015 року, про що свідчить відмітка та підпис на рекомендованому повідомленні за №550 від 21 жовтня 2015 року.

В повторному адвокатському запиті адвокат ОСОБА_2 звернув увагу відповідача, що первісний адвокатський запит не містить вимоги про надання роз'яснень та консультацій положень діючого законодавства та повторно надано письмову вимогу надати повну й по суті поставлених запитань відповідь та необхідні документи на підтвердження викладеної інформації в адвокатському зверненні.

09 листопада 2015 року позивачем отримано лист за підписом Першого заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України генерала-полковника М.Коваль, за вих. № 2948/23-7-3 від 30 жовтня 2015 року, в якому проінформовано про те, що в Апараті Ради розглянуто адвокатський запит від 21 жовтня 2015 року щодо надання роз'яснень стосовно функціонування особливого періоду, правового режиму воєнного стану, правового та соціального захисту військовослужбовців і повідомлено, що з порушених у ньому питань у межах компетенції надавалась вичерпна відповідь листом від 25 вересня 2015 № 2688/11-2-16.

Разом з тим, у зазначеній вище відповіді повідомлено, що позивача вже було проінформовано про те, що відповідно до положень Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» ні Секретар Ради національної безпеки і оборони України, ні Апарат Ради національної безпеки і оборони України не наділені повноваженнями щодо вирішення порушених у запиті питань і не є розпорядниками запитуваної інформації.

Далі по тексту повідомлено про те, що згідно ст. 1, 19 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб, представництво їх інтересів у судах віднесено до адвокатської діяльності і здійснюється адвокатами.

Позивач вважає відповіді відповідача від 25 вересня 2015 року та 30 жовня 2015 року на адвокатські запити такими, що не відповідають нормам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вказує, що посилання відповідача на відсутність повноважень щодо надання відповідей на поставлені питання в запиті, оскільки останній не є її розпорядником та посилання у відповіді на Конституцію України, Закон України «Про Раду національної безпеки і оборони України», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є за змістом відмовою у наданні інформації, в розумінні частини 2 статті 22 профільного Закону.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012р. № 5076-VІ у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 05.07.2012р. № 5076-VІ).

Згідно Закону України від 05.07.2012р. № 5076-VІ адвокатура України є недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 20 зазначеного Закону під час здійснення діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема:

1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);

2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;

3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;

4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;

5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги;

6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;

7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;

8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом;

9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів;

10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань;

11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. виконувати інші дії, передбачені законодавством.

Згідно ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

За приписами ст. 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.

Відповідно до зазначеної статті, яка дублюється в положеннях ст. 1 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України».

Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України та згідно п. 18 тієї ж статті Основного Закону нашої держави він очолює Раду національної безпеки і оборони України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» Рада національної безпеки і оборони України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, подає пропозиції Президентові України щодо питань оголошення стану війни, загальної або часткової мобілізації, введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях, оголошення в разі потреби окремих місцевостей України зонами надзвичайної екологічної ситуації.

Повноваження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України визначені статтею 13 вказаного Закону, перелік яких є вичерпним. Так, Секретар Ради:

1) готує пропозиції щодо перспективного і поточного планування діяльності Ради національної безпеки і оборони України;

2) подає на розгляд Президента України проекти актів Президента України про введення в дію рішень Ради національної безпеки і оборони України, в тому числі стосовно пропозицій і рекомендацій по реалізації засад внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони;

3) організовує роботу, пов'язану з підготовкою та проведенням засідань Ради національної безпеки і оборони України та контролем за виконанням прийнятих нею рішень;

4) інформує Президента України та членів Ради національної безпеки і оборони України про хід виконання рішень Ради;

5) координує діяльність робочих та консультативних органів Ради національної безпеки і оборони України;

6) за дорученням Голови Ради національної безпеки і оборони України представляє позицію Ради національної безпеки і оборони України у Верховній Раді України, у відносинах з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, з політичними партіями і громадськими організаціями та засобами масової інформації, з міжнародними організаціями;

7) подає на затвердження Голові Ради національної безпеки і оборони України Положення про апарат Ради національної безпеки і оборони України, його структуру та штатну чисельність;

8) здійснює у період між засіданнями Ради національної безпеки і оборони України координацію і контроль за виконанням рішень Ради національної безпеки і оборони України центральними та місцевими органами виконавчої влади, правоохоронними органами, військовими формуваннями у сферах державної безпеки, правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, у воєнній сфері та сфері безпеки державного кордону України, у сферах військово-технічного співробітництва, зовнішньополітичній, внутрішньополітичній, інформаційній, економічній, науково-технологічній, екологічній, соціальній та гуманітарній сферах відповідно до введених у дію указами Президента України рішень Ради національної безпеки і оборони України;

9) організовує роботу Ставки Верховного Головнокомандувача у разі її утворення;

10) бере участь у розгляді пропозицій щодо кандидатур на посади в органах державної влади, діяльність яких пов'язана з питаннями національної безпеки і оборони України і які призначаються на посаду Президентом України або за погодженням із Президентом України; вносить на розгляд Президента України пропозиції щодо призначення і звільнення керівництва військових формувань, правоохоронних органів у межах повноважень Президента України;

11) подає пропозиції Президенту України щодо призначення заступників Секретаря Ради національної безпеки і оборони України та розподілу обов'язків між ними;

12) вносить на розгляд Ради національної безпеки і оборони України пропозиції щодо проекту Закону України про Державний бюджет України по статтях, пов'язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони.

У адвокатських запитах було поставлено ряд питань стосовно дії в Україні у конкретно зазначені проміжки часу функціонування особливого періоду, воєнного стану та частково відбудовного періоду після закінчення воєнних дій - періоду їх дії, нормативно-правових актів, на підставі яких їх було введено та припинено, а також який нормативно-правовий акт щодо цього має бути прийнятий та ким; та чи підлягають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільненню з військової служби на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» на теперішній час?

Надаючи відповідь щодо названих питань, відповідачем вказано, надання запитуваної інформації не належить до повноважень ні Секретаря ради національної безпеки і оборони України, ні апарату Ради, оскільки вони не є її розпорядниками.

Суд із вказаною позицією Секретаря Ради національної безпеки і оборони України погоджується, з огляду на слідуюче.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Прийняття відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях належить виключно до повноважень Президента України (пункт 20 статті 106 Конституції України).

Укази Президента України з цих питань підлягають затвердженню Верховною Радою України протягом двох днів з моменту звернення Президента України (пункт 31 статті 85 Конституції України).

Відповідно до положень Законів України «Про Раду національної безпеки і оборони України», «Про правовий режим воєнного стану» Рада національної безпеки і оборони України подає на розгляд Президентові України саме пропозиції (а не рішення Ради, контроль за виконанням якого здійснює Секретар Ради) щодо загальної або часткової мобілізації, введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, за результатами розгляду яких Президент України приймає відповідне рішення.

Так, Президентом України протягом 2014-2015 років приймались укази щодо проведення мобілізації, які в подальшому були затверджені відповідними законами. Це, Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303, від 6 травня 2014 року № 454, від 21 липня 2014 року № 607, від 14 січня 2015 року № 15.

Розпорядником інформації, що міститься в цих Указах Президента України, є Адміністрація Президента України, яка згідно підпунктами 8, 10, 15 пункту 4 Положення про неї, затвердженим Указом Президента України від 2 квітня 2010 року № 504, опрацьовує і подає на підпис Президентові України проекти указів, розпоряджень Президента України, а також забезпечує офіційне оприлюднення підписаних Президентом України указів і розпоряджень Президента України та забезпечує контроль за їх виконанням.

З урахуванням зазначеного, адвокатові ОСОБА_2 у листі від 25 вересня 2015 року № 2688/11-2-16 в межах компетенції було повідомлено, що на момент розгляду його адвокатського запиту від 16 вересня 2015 року № 2-і/00004/2015-18/52 рішень щодо введення в Україні воєнного стану не приймалося.

Щодо посилань позивача на порушення строків розгляду адвокатських запитів, суд вказує наступне.

Як було зазначено судом вище, згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Адвокатський запит від 16 вересня 2015 року № 2-і/00004/2015-18/52 надійшов до апарату Ради національної безпеки і оборони України 21 вересня 2015 року. За результатами його розгляду відповідь адвокату було надано листом від 25 вересня 2015 року № 2688/11-2-16.

Адвокатський запит від 21 жовтня 2015 року № 2-і/00004/2015-21/72 надійшов до апарату Ради 26 жовтня 2015 року. За результатами його розгляду відповідь адвокату було надано листом від 30 жовтня 2015 року № 2948/23-7-3.

Таким чином, відповіді на вказані адвокатські запити були надані відповідачем з дотриманням п'ятиденного строку, встановленого Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Норми вказаного Закону відповідачем не порушені.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що зі змісту адвокатських запитів убачається, що в них в частині фактично порушуються питання щодо роз'яснення законодавства. Однак, відповідно до положень статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень законодавства.

Позивач зазначає, що повноваження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України визначені не лише Законом України «Про Раду національної безпеки і оборони України», але й Положенням про Апарат Ради національної безпеки і оборони України, затвердженим Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року № 1446.

Однак, аналізуючи норми вказаного законодавства, суд погоджується з твердженнями відповідача, що вказаним Законом та Положенням не передбачено повноважень Секретаря Ради національної безпеки і оборони України та Апарату Ради щодо вирішення порушених у адвокатських запитах питань.

Відповідно до згаданого Закону Секретар Ради національної безпеки і оборони України не наділений самостійними повноваженнями представляти Раду національної безпеки і оборони України, яка є колегіальним координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, а лише має право представляти позицію Ради національної безпеки і оборони України - за дорученням Президента України як Голови Ради національної безпеки і оборони України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до наведеного вище Закону Секретар Ради може здійснювати контроль за виконанням лише рішень Ради національної безпеки і оборони України, уведених в дію Указами Президента України.

При цьому, судом встановлено у судовому засіданні, що з порушених в адвокатських запитах питань Радою національної безпеки і оборони України рішень не приймалось, у зв'язку з чим, указів про введення їх в дію Президентом України не видавалось.

На питання в межах своєї компетенції відповідачем адвокату було повідомлено, що на момент розгляду запиту рішень щодо введення в Україні воєнного стану не приймалося.

Щодо твердження позивача, що, навіть якщо і ураховувати наведену позицію відповідача, то останній повинен був у відповіді на адвокатський запит надати інформацію про внесену пропозицію Президентові України щодо введення певного правового режиму чи/та результатів їх розгляду, суд зазначає, що з отриманням відповіді на наведене позивач з адвокатським запитом не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за результатами розгляду адвокатських запитів адвокату ОСОБА_2 було надано відповідь в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Раду національної безпеки і оборони України», та в межах і в строки встановлені саме Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У ненаданні інформації з інших, зазначених у адвокатських запитах питань суд протиправності не убачає, оскільки, як встановлено судом, ні Секретар Ради національної безпеки і оборони України, ні Апарат Ради не є її розпорядниками.

Однак, серед іншого, позивач наголошує на невиконанні відповідачем вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно вказаної норми розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

На вказане суд зазначає, що позивачем надсилались до Секретаря Ради національної безпеки і оборони України Турчинова Олександра Валентиновича саме адвокатські запити, відносини по яких регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», норми якого в даному випадку є спеціальними та підлягають застосуванню.

Вказаним Законом не передбачено обов'язку особи, якій адвокатський запит адресовано, щодо його пересилання за належністю.

З урахуванням наведеного, суд наголошує на відсутності підстав для задоволення позову Адвокатського об'єднання «Лещенко, Дорошенко і партнери» в особі ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур