Справа № 826/17222/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Глушакової Г.В., представника відповідача Рогози Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Індустар-М» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2015 року, за результатами якої складено акт від 22 липня 2015 року №33/26-55-28-02/34867324.

Відповідно до висновків акту перевірки, за позивачем встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК) завищено від'ємне значення та завищено суму податку на додану вартість, заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за квітень 2015 року.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 10 серпня 2015 року №, яким за порушення пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2015 року у розмірі 41 786,00 грн., та зобов'язано сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 10 446,00 грн;

- від 10 серпня 2015 року №, яким за порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2015 року у розмірі 71 786,00 грн.

Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, беручи до уваги придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення ТОВ «Індустар-М» норм ПК в частині формування податкового кредиту нормативно та документально не підтверджуються, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість є протиправним

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 ПК податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п. 198.6 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Індустар-М» (покупець) та ТОВ «ВАТАН-Херсон» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 11 листопада 2014 року №44/11-14, за умовами якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вироби, вказані у специфікаціях, оформлених у вигляді додатків д договору.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем до суду було надано: специфікації (а.с. 52-55), виписку з банківського рахунку (а.с. 56-64), видаткові накладні (а.с. 65-67), рахунки на оплату (а.с. 68-70), видаткові накладні на повернення (а.с. 71-74), довіреності на отримання товару (а.с. 75-78), лист про зарахування переплати та коригування ПДВ (а.с. 79), податкові накладні (а.с. 80-83), розрахунки коригування показників податкової декларації (а.с. 84-87), витяги з реєстру отриманих податкових накладних (а.с. 88-93). До матеріалів справи також долучено документи, що підтверджують транспортування придбаного товару від ТОВ «ВАТАН-Херсон» до позивача (а.с. 196-205).

Також, 07 квітня 2015 року між ТОВ «Індустар-М» (покупець) та ТОВ «ТД Укрсталь» (продавець) укладено договір купівлі-продажу №07/041, відповідно до якого продавець зобов'язується відпустити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, сортамент, кількість і ціна якої вказані в рахунку-фактурі, на умовах доставки ТК «САТ».

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем до суду було надано: рахунки на оплату (а.с. 96-97), видаткові накладні (а.с. 98-99), виписку з банківського рахунку (а.с. 100-106), податкові накладні (а.с. 107-110). До матеріалів справи також долучено документи, що підтверджують транспортування придбаного товару від ТОВ «ТД Укрсталь» до позивача (а.с. 207-208).

Придбані у ТОВ «ВАТАН-Херсон» та ТОВ «ТД Укрсталь» товари за вище наведеними договорами у подальшому були поставлені Уряду Республіки Індія на підставі зовнішньоекономічних контрактів, укладених між Урядом Республіки Індія, Міністерством оборони України та ТОВ «Індустар-М», на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії відповідних документів (а.с. 111-146).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ВАТАН-Херсон» та ТОВ «ТД Укрсталь», оскільки господарські операції з цими контрагентами мали реальний характер та підтверджуються всіма необхідними первинними та іншими документами, що наявні в матеріалах справи і відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та є підставою для формування відповідних сум податкової звітності.

В апеляційній скарзі, запереченнях на позовну заяву, в акті перевірки, відповідач посилається на те, що підприємства, з якими контрагенти позивача (ТОВ «ВАТАН-Херсон» та ТОВ «ТД Укрсталь») мали господарські відносини, а саме: ТОВ «Калина маркет» та ТОВ «Кронос Груп», здійснювали діяльність, пов'язану з наданням податкової вигоди третім особам.

Погоджуючись із судом першої інстанції, апеляційний суд відхиляє такі доводи відповідача та зазначає, що позивач у межах спірних правовідносин не мав взаємовідносин із ТОВ «Калина маркет» та ТОВ «Кронос Груп». Можливі порушення законодавства по ланцюгу постачання не можуть бути підставою для обмеження покупця у його праві на податковий кредит. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що посилаючись на здійснення ТОВ «Калина маркет» та ТОВ «Кронос Груп» незаконної діяльності, відповідач жодних належних та допустимих доказів цьому не надає.

Таким чином, з урахуванням первинних документів та обставин (наступний продаж придбаного товару), які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача, та враховуючи принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, згідно з якими негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи, та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презумується податковим законодавством у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК, за змістом якої, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач мав право формувати податковий кредит внаслідок придбання товару у ТОВ «ВАТАН-Херсон» та ТОВ «ТД Укрсталь», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 13.04.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.