Справа № 813/4617/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року № 813/4617/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

судді Клименко О.М.

судді Гавдика З.В.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача - ОСОБА_1,

представників

від відповідача - ОСОБА_2,

від третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство культури України, ОСОБА_7 та на стороні відповідача ТзОВ «ЄвроЛьвів», про визнання протиправним і скасування рішення та визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в :з

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися в суд з позовами до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином на вулиці Богуна, 11 у м.Львові зі знесенням торгівельного кіоску», зареєстрованою 30.05.2014 року АВ №91 та про визнання протиправними дій щодо реєстрації Декларації про початок будівельних робіт 30.11.2015 року ЛВ №99 «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином на вул. Богуна,11 у м. Львові зі знесенням торгівельного кіоску» та її скасування.

В позовних заявах позивачі зазначають, що здійснення ТзОВ «ЄвроЛьвів» будівництва на земельній ділянці по вул.Богуна, 11 у м.Львові може призвести до руйнування оточуючих будинків, які є пам'ятками архітектури місцевого значення, що мають визначену історичну, містобудівну і художню цінність, і зокрема до руйнації будинку по вул.Котлярського, 13 у м.Львові, в якому знаходяться їх квартири. Також, продовжується в позовних заявах, оскільки земельна ділянка, на якій ведуться будівельні роботи ТзОВ «ЄвроЛьвів» відповідно до декларації про початок будівельних робіт, є частиною історичного ареалу, а відповідне погодження проекту будівництва здійснюється центральним органом виконавчої влади, яким є Міністерство культури України. Однак, продовжують позивачі, такий дозвіл на проведення вказаних робіт Міністерством культури України не надавався, а тому реєстрація відповідачем декларації про початок будівельних робіт є незаконною та такою, котра підлягає скасуванню з таких причин:

- діяльність з будівництва на території історичного ареалу м.Львова без відповідних погоджень та дозволів центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини порушує вимоги Закону України «Про охорону культурної спадщини»;

- суперечить положенням ст.6 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» згідно якої для початку земляних робіт в зоні історичного ареалу потрібно одержати дозвіл від центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовних заявах, просить позови задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 не заперечує проти розгляду справи без її участі.

Відповідач в письмових запереченнях на позовну заяву зазначає, що публічно-правові відносини у зв'язку із реєстрацією спірних декларацій про початок будівельних робіт виникли лише між суб'єктом владних повноважень - відповідачем та третьою особою ТзОВ «ЄвроЛьвів». Позивачі не є учасниками вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки ДАБІ України не здійснює щодо неї жодних управлінських функцій. Також, зазначає відповідач, при реєстрації декларацій про початок будівельних робіт ним не було допущено порушення норм чинного законодавства, а тому підстави для скасування таких реєстрацій, як і протиправності дій, відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_7 вважає, що відповідач без достатніх на те правових підстав здійснив реєстрації згаданих декларацій, оскільки ділянка на якій здійснюється будівництво знаходиться в межах історичного ареалу Львова та відноситься до земель історико-культурного призначення. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не належним чином здійснює контролюючі функції. Зазначає про те, що ТзОВ «Єврольвів» не володіло правом користування земельною ділянкою, оскільки діяли відповідні заборони. У згаданого товариства, продовжує представник третьої особи, не було погодження Міністерства культури України для здійснення будівництва. Крім того, третя особа вважає, що третьою особою на стороні відповідача внесено неправдиві відомості у землевпорядну документацію. На думку представника третьої особи відповідачем не дотримано рекомендацій ЮНЕСКО під час реєстрації декларацій. Додатково зазначає, що згадане будівництво відноситься до ІV категорії складності, оскільки проводиться на суміжній ділянці будинку, включеного до переліку пам'яток архітектури місцевого значення.

Представник третьої особи ТзОВ «Єврольвів» вважає, що позивачами не доведено порушення їх публічних прав у спірних правовідносинах. Також, зазначає, що ними жодним чином не порушувались норми чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, звертає увагу суду на те, що при реєстрації декларацій відповідач не міг діяти у інший спосіб, який не передбачений законодавством.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд виходив з наступного.

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області 30.05.2014 року за № АВ 91 зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином на вулиці Богуна, 11 у м.Львові зі знесенням торгівельного кіоску». Замовник будівництва - ТзОВ «ЄвроЛьвів».

30.11.2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином на вулиці Богуна, 11 у м.Львові зі знесенням торгівельного кіоску» ЛВ №99. Замовник будівництва - ТзОВ «ЄвроЛьвів».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 17.02.2011 року за №3038-VI, з наступними змінами та доповненнями, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

З наведеної норми вбачається, що відносини з приводу реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт виникають між замовником будівництва та органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Як передбачено ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В даному випадку, позивачі оспорюють реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт, які дають право проводити будівельні роботи ТзОВ «ЄвроЛьвів». Такі реєстрації породжують права та обов'язки тільки тих суб'єктів, яких вони стосуються, зокрема замовника будівельних робіт та органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями відповідача не породжує для останнього і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Відтак, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 оскаржують реєстрації декларацій ТзОВ «ЄвроЛьвів» про початок будівельних робіт, суд вважає, що такими реєстраціями жодним чином не порушуються їхні суб'єктивні публічні права, оскільки відносини з приводу реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт виникають між замовником будівництва та органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Також, не беруться до уваги твердження позивачів про те, що здійснення будівництва може призвести до руйнування оточуючих будинків, зокрема, до руйнації будинку по вул.Котлярського, 13 у м.Львові, підтвердженням чого, на думку позивачів, є Технічна довідка про інженерно-геологічні і гідрогеологічні умови, оскільки така містить лише висновки щодо невеликого додаткового втручання в конструкції будинків (ліквідація перегородок на поверхах і в підвальних частинах будинку для розширення площі, пробивання прорізів в капітальних стінах і т.п.) та жодним чином не аналізує можливість будівництва будинків по сусідству.

Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги пояснення позивачів з приводу порушеного права співвласників багатоквартирного будинку по вул.Богуна, 13 у м.Львові, до якого по усій висоті несучої стіни прилягає стіна планованого будинку, оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин руйнації чи інших пошкоджень такої стіни внаслідок будівництва.

Відсутні також докази і про те, що плановий будинок буде порушувати пожежну безпеку, санітарні норми та правила забезпечення інсоляцією нерухомого майна та приміщень, які перебувають у власності чи у спільній частковій власності позивачів.

З приводу обов'язку охорони культурної спадщини, то такі пояснення позивачів не можуть бути покладені в основу обґрунтування їх порушених прав, оскільки норми чинного законодавства, на які звертають увагу стосуються обов'язку органів державної влади.

Відтак, посилання позивачів на порушення їх суб'єктивних прав у спірних публічних правовідносинах не підтверджені жодними доказами, а тому є необґрунтованими, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Також, слід звернути увагу і на те, що Декларація про початок виконання будівельних робіт, зареєстрована 30.05.2014 року за № АВ 91, в силу положень п.22 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року за №466, з наступними змінами та доповненнями, втратила чинність, в підтвердження чого в матеріалах справи наявні наказ №2-Д від 30.11.2015 року, рішення №2 від 30.11.2015 року, копія згаданої декларації.

Дані обставини, вказують на те, що зазначена декларація не може порушувати права та інтереси будь-кого, у зв'язку із втратою такою чинності.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на обраний позивачами спосіб захисту, зазначивши про таке.

Процедура виконання будівельних робіт передбачена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року за №466, у редакції чинній на час реєстрації декларації.

У відповідності до п.2 цього Порядку, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорії складності.

Пунктом 10 згаданого Порядку передбачено, що інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру.

Наведена норма вказує на те, що функція контролю на стадії реєстрації декларації обмежується лише перевіркою повноти даних, зазначених у декларації, без перевірки їх достовірності.

Слід також зазначити і про те, що суб'єкт владних управлінських функцій може повернути таку декларацію замовнику (п.11 згаданого Порядку), повідомити замовника про недостовірність даних, які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом (абзац 5 пункту 14 згаданого Порядку) та скасувати реєстрацію декларації (абзаци 11 та 12 пункту 14 цього Порядку).

При цьому, скасування реєстрації декларації суб'єктом владних повноважень, у відповідності до змісту наведених норм, допускається лише після її реєстрації при здійсненні державного архітектурно будівельного контролю та нагляду.

У свою чергу, позивачами не оспорюється правомірність застосування (не застосування) відповідачем наведених норм, що виключає можливість суду надавати правову оцінку діям або бездіяльності контролюючого орган, оскільки такі знаходяться поза межами спірних правовідносин.

Особливу увагу, у даному випадку, слід звернути і на те, що законодавством (абзаци 11 та 12 пункту 14 цього Порядку) саме до повноважень контролюючого органу віднесено скасування реєстрації декларації за певних умов, а суд у свою чергу може лише надавати правову оцінку таким актам індивідуальної дії.

В іншому випадку (скасування декларації судом) суд буде підміняти контролюючий орган держави та вчиняти не властиві йому функції проведення перевірок, порушуючи конституційні основи розподілу влад (ст.6 Конституції України).

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачами обрано не той спосіб захисту, а тому у суду відсутні підстави в силу наведених норм законодавства вийти за межі позовних вимог.

При цьому, судом, з метою забезпечення принципу преюдиційності судового рішення, не досліджуються обставини проведення будівельних робіт на території, віднесеній до зони історичного ареалу м.Львова та інші можливі порушення, оскільки оцінка даним обставинам може надаватись лише в комплексі з порушеним правом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративних позовів слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити з позивачів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 258 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні адміністративних позовів відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 квітня 2016 року.

Головуючий - суддя В.Я.Мартинюк

суддя О.М.Клименко

суддя З.В.Гавдик