Справа № 824/129/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/129/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача Бланар С.І. та представника відповідача Мазурок Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» до Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» звернулось до суду з позовом до Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 29 січня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що посадовими особами Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС було проведено документальну позапланову перевірку, за результатами якої 30 грудня 2015 року складено Акт №482/2200/31015986, в якому зафіксовано порушення ТОВ «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» норм Податкового кодексу України.

На підставі висновків Акту перевірки Сокирянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 29 січня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 74695,50 грн, в тому числі: за основним платежем - 49797,00 грн та за штрафними санкціями - 24898,50 грн.

Позивач вказує, що відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення всупереч нормам Податкового кодексу України.

Також позивач вважає помилковими висновки контролюючого органу щодо неможливості фактичного здійснення з ТОВ «Проф Інком Груп» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу зазначаючи, що на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин ним представлено всі передбачені законодавством документи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Надавши пояснення з приводу обставин здійснення спірної господарської операції, просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. Вказував, що винесене податкове повідомлення-рішення №000005220 від 29 січня 2016 року є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій з ТОВ «Проф Інком Груп». Відповідач стверджував, що господарські операції між позивачем та указаним товариством не мали реальний товарний характер, адже позивачем не було надано усіх належних документів на підтвердження реальності господарських операцій, а надані при перевірці документи містили неточності та суперечності. До того ж, у контрагента позивача відсутнє майно, технічні та матеріальні можливості, трудові ресурси для виконання господарських операцій. Крім цього, зазначав про те, що надані до перевірки позивачем податкові накладні не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Допитані судом як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що наприкінці травня 2014 року вони, працюючи водіями у товаристві з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж», на вантажному автомобілі їздили до м. Києва з метою отримання та перевозки товару для указаного товариства. Також підтвердили свої підписи на наявних у справі товарно-транспортних накладних та накладних.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» є юридичною особою, ідентифікаційний код якої 31015986, місце знаходження: 60236, Чернівецька область, Сокирянський район, м.Новодністровськ, квартал 18, будинок 55.

Позивач взятий на податковий облік в органах державної фіскальної служби 28 серпня 2000 року за №647 та є платником, зокрема, податку на додану вартість.

Наказом №168 від 17 грудня 2015 року Сокирянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області доручено провести документальну позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість до Державного бюджету при здійсненні операцій з придбання та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) у товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Інком Груп» за травень 2014 року тривалістю 5 робочих днів з 17 грудня 2015 року.

Згідно направлень №164 та №165 від 17 грудня 2015 року дану перевірку доручено провести в.о. начальнику відділу податкового аудиту Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області Денезі Ірині Петрівні та головному державному ревізору-інспектору відділу оподаткування юридичних осіб Хорошенюк Євгенії Михайлівні.

За результатами проведеної позапланової перевірки складено Акт №482/2200/31015986 від 30 грудня 2015 року про результати документальної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні операцій з придбання та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Проф Інком Груп» за травень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за травень 2014 року всього на загальну суму 49797,00 грн.

Розглянувши зазначений Акт та не погоджуючись з викладеними в ньому висновками, позивач 15 січня 2016 року подав заперечення до Акту перевірки, у відповідь на що отримав лист №407/10/24-09-22 від 26 січня 2016 року, за змістом якого висновки, викладені в Акті перевірки, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

За наслідками перевірки, з урахуванням висновків, викладених в Акті №482/2200/31015986, 29 січня 2016 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 74695,50 грн, в тому числі: за основним платежем- 49797,00 грн та за штрафними санкціями - 24898,50 грн.

Вважаючи прийняте Сокирянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статі 138 Податкового кодексу України датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування показників валових витрат є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності. Тому при розгляді тверджень контролюючого органу про безтоварність господарської операції підлягає перевірці сам факт, реальність здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Безтоварні ж господарські операції не призводять до реальних змін майнового стану суб'єкта господарювання та його контрагентів.

Суд також зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт, послуг), так як саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з ПДВ, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

З обставин справи вбачається, що висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми податку на додану вартість за травень 2014 року пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з ТОВ «Проф Інком Груп».

Так, 23 травня 2014 року між ТОВ «Проф Інком Груп» (Продавець) та позивачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №11-2014/ДС.

Згідно умов вказаного договору в порядку та умовах, визначених даним Договором та нормами чинного в Україні законодавства, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві матеріали, далі - товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього Продавцю обумовлену даним Договором суму (пункт 1.1. Договору).

Продавець зобов'язаний передати товар Покупцеві в день підписання видаткової накладної (пункт 2.1. Договору).

Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання видаткової накладної (пункт 2.2. Договору).

Передача-прийом товару проводиться за місцем знаходження продавця представниками Сторін, повноваження яких підтверджені належним чином оформленими довіреностями (пункт 2.3. Договору).

Якість товару, який передається Покупцеві, повинна відповідати технічним вимогам пред'явленим Покупцем в заявці на поставку Товару, а також вимогам Державних стандартів (ДСТУ), або Технічним умовам (ТУ), які діють на території України, що підтверджуються паспортом якості виробника та/або сертифікатом відповідності (для Товару, який підлягає сертифікації) (пункт 2.4. Договору).

Кількість товару, що передається Покупцеві, повідомлення про готовність прийняти товар вказують в заявці Покупця (пункт 2.5. Договору).

Загальна кількість Товару, що передається покупцеві за даним договором визначається на підставі фактичного обсягу переданого товару (пункт 2.6. Договору).

Прийом товару за якістю проводиться відповідно до даних паспорту якості виробника та/або сертифікату відповідності (пункт 2.7. Договору).

Прийом товару за кількістю проводиться відповідно до даних видаткової накладної (пункт 2.8. Договору).

Датою передачі товару вважається дата, вказана у видаткових накладних (пункт 2.9. Договору).

Всі претензії до упаковки, кількості та асортименту товару приймаються Продавцем до моменту передачі товару Покупцеві та підписання ним видаткової накладної (пункт 2.11. Договору).

Ціна товару остаточно узгоджується та вказується Сторонами у видатковій накладній. Зміна остаточно узгодженої ціни товару після його передачі Покупцеві не допускається (пункт 3.2. Договору).

Покупець зобов'язується оплатити вартість товару шляхом внесення на

розрахунковий рахунок Продавця суми, вказаної у виставленому Продавцем рахунку до поставки товару (пункт 3.5.Договору).

Погоджуючись з висновком відповідача про порушення позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з ТОВ «Проф Інком Груп» у травні 2014 року, суд виходить з того, що позивачем в ході розгляду справи не було доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реального здійснення оподатковуваних операцій Продавцем (ТОВ «Проф Інком Груп») на користь Покупця (ТОВ «Дністер-Спецгідроенергомонтаж»).

Зокрема, позивачем, крім виписки з ЄДРЮО та ФОП й свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість відносно ТОВ «Проф Інком Груп» не було надано суду документів на підтвердження фактичної наявності у контрагента товару, зазначеного у податкових та видаткових накладних. Такими, наприклад, могли б бути договір купівлі-продажу, поставки, міни такого товару, укладені між ТОВ «Проф Інком Груп» та його контрагентом; відповідні податкові накладні; банківські виписки; акти прийому-передачі товару; складські документи (враховуючи при цьому, що за змістом пункту 2.3. Договору передача-прийом товару проводиться за місцем знаходження Продавця).

За таких обставин суд зважає також і на відомості, які містяться в Акті Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві №365/22-05/39002230 від 08 серпня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Проф Інком Груп» щодо підтвердження реального здійснення, товарності, фінансово-господарських операцій з платниками податків за період з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року.

Так, в зазначеному акті, який також було взято до уваги відповідачем, вказано, що в ході проведення перевірки встановлено неможливість фактично здійснення ТОВ «Проф Інком Груп» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів.

Зазначене свідчить про відсутність у контрагента позивача об'єктивної можливості виконати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу від 23 травня 2014 року №11-2014/ДС, а відтак і про відсутність у позивача реальної мети настання наслідків за указаним договором.

Судом встановлено, що відповідачем було проаналізовано номенклатуру придбаних товарів ТОВ «Проф Інком Груп» за період з 01 січня 2014року по 31 травня 2014року згідно бази ЄРПН та не встановлено придбання ТОВ «Проф Інком Груп» товарно-матеріальних цінностей, які були продані позивачу за договором купівлі-продажу від 23 травня 2014 року №11-2014/ДС.

При цьому суд вважає, що позивач мав можливість діяти з розумною обережністю за взаємовідносинами зі спірним постачальником, адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Виписка з ЄДРЮО та ФОП й свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість відносно ТОВ «Проф Інком Груп», надані позивачем, не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. Доказами ж прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16 липня 1999 року №996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вирішуючи спір, суд також виходить з того, що позивачем ні в ході проведення відповідачем перевірки, ні суду не було надано первинні документи бухгалтерського обліку стосовно транспортування та перевезення товарно-матеріальних цінностей придбаних за словами позивача у ТОВ «Проф Інком Груп» в травні 2014 року, а саме: табелі робочого часу водіїв; довіреності вантажоодержувачів; акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей; супровідні документами, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставлялася (паспорти якості, сертифікати відповідності, специфікації).

Водночас, як же зазначалось вище, умовами договору купівлі-продажу від 23 травня 2014 року №11-2014/ДС передбачено, що якість товару, який передається Покупцеві, повинна відповідати технічним вимогам пред'явленим Покупцем в заявці на поставку Товару, а також вимогам Державних стандартів (ДСТУ), або Технічним умовам (ТУ), які діють на території України, що підтверджуються паспортом якості виробника та/або сертифікатом відповідності; прийом товару за якістю проводиться відповідно до даних паспорту якості виробника та/або сертифікату відповідності (пункти 2.4., 2.7. Договору).

Надані позивачем документи містять неточності та розбіжності.

Так, в наявних у справі видаткових накладних від 26 травня 2014 року, від 27 травня 2014 року, від 28 травня 2014 року, від 29 травня 2014 року, від 30 травня 2014 року вказано, що товар отримав ОСОБА_8 (директор ТОВ «Дністер-Спецгідроенергомонтаж») за довіреністю від 29 травня 2014 року №60.

Позивачем не заперечувалось те, що довіреність на ОСОБА_8 була видана саме 29 травня 2014 року.

Відтак, видача Продавцем Покупцю товару 26 травня 2014 року, 27 травня 2014 року, 28 травня 2014 року передувала виданню довіреності особі, яка мала право приймати товар.

Зазначене суперечить умовам договору купівлі-продажу від 23 травня 2014 року№11-2014/ДС (пункти 2.1, 2.2, 2.3 Договору).

До того ж, позивачем не було надано указаної довіреності від 29 травня 2014 року №60, як і не було надано довіреностей на право отримання у ТОВ «Проф Інком Груп» товару водіями ТОВ «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно їх пояснень та пояснень позивача безпосередньо отримували товар та перевозили його з м. Києва до м. Новодністровська.

При цьому указані особи, допитані як свідки, зазначали, що наприкінці травня 2014 року до м.Києва за товаром для ТОВ «Дністер-Спецгідроенергомонтаж» їздили самостійно (кожен окремо).

Водночас, вони не змогли пояснити де саме відбувалось завантаження товару, хто і як здійснював його загрузку, який саме товар вони перевозили, хто підписував та видавав податкові, видаткові накладні тощо.

Щодо здійснення позивачем оплати за товар, то відповідно до умов договору купівлі-продажу від 23 травня 2014 року №11-2014/ДС Покупець зобов'язується оплатити вартість товару шляхом внесення на розрахунковий рахунок Продавця суми, вказаної у виставленому Продавцем рахунку до поставки товару.

Між тим, позивач здійснив оплату не до поставки товару (26 травня 2014 року, 27 травня 2014 року, 28 травня 2014 року, 29 травня 2014 року, 30 травня 2014 року), а лише 08 липня 2014 року.

Крім цього, судом встановлено, що надані до перевірки позивачем податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. А з аналізу податкової накладної №92 від 27 травня 2014 року вбачається невідповідність даних, оскільки в накладній вказано: обсяг постачання (без ПДВ) - 49935,50 грн, сума ПДВ - 9987,10 грн., загальна сума з ПДВ - 59896,80 грн. Однак, при проведенні розрахунку загальна сума з ПДВ дорівнюватиме 49935,50 грн (обсяг постачання (без ПДВ)) + 9987,10 грн (сума ПДВ) дорівнюватиме 59922,60 грн. Зазначеного позивачем на підставі належних і допустимих доказів не спростовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження реального здійснення господарської операції за договором купівлі-продажу №11-2014/ДС від 23 травня 2014 року (податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, накладні, акти списання, подорожні листи, посвідчення та відрядження, виписки банку) не є достатніми доказами фактичного виконання спірної операції за наявності у цих документах неточностей та суперечностей, за відсутності інших вищезазначених необхідних згідно умов договору документів та за виявленими контролюючим органом і не спростованими позивачем фактами відсутності у контрагента позивача можливості здійснення господарських операцій у травні 2014 року через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів.

Наведене свідчить про безтоварність господарської операції за договором купівлі-продажу від 23 травня 2014 року№11-2014/ДС, що виключає її відображення у податковому обліку позивача.

Наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови факту нездійснення самої господарської операції не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, відображеними, зокрема в постанові від 07 лютого 2012 року у справі №21-425во10, в постанові від 01 грудня 2015 року у справі №21-3788а15.

Отже, суд погоджується з висновком суб'єкта владних повноважень про порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України при формуванні показників податкового кредиту за травень 2014 року, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягають.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені норми матеріального і процесуального права, взаємний та достатній зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а відповідачем, у свою чергу, доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 11 квітня 2016 року.