Справа № 172/966/15-а(2-а/172/24/15)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2016 рокусправа № 172/966/15-а(2-а/172/24/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області

на постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про зміну формулювання причин звільнення з посади, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило змінити формулювання причини звільнення з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області ОСОБА_1 із «звільнити за власним бажанням, частиною третьою статті 38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням, частиною першою статті 38 КЗпП України» в трудовій книжці та в наказі від 05.06.2015 року № 20-ОС « Про звільнення ОСОБА_1.».

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що при прийнятті оскарженої постанови судом не в повному обсязі були з'ясовані усі обставини справи, що мають значення для справи, судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Управління підтримала вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню з закриттям провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Управлінням наказом № 20-ос від 05.06.2015 року звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за власним бажанням за частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Розглядаючи позовні вимоги Управління по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду із правовою позицією суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1- 4 частини 4 статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності вказаних осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Отже, зміст частини 4 статті 50 КАС України дає підстави вважати, що і пункт 5 частини 4 статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини 4 статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено права Пенсійного фонду України та його територіальних органів звертатися до суду з вимогами про зміну формулювання звільнення службовця та внесення відповідних змін у наказ про звільнення, що видавався самим же суб'єктом владних повноважень і який сам же з ним не погоджується.

Таким чином, суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі за вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства та розглянув її по суті заявлених вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на даний спір не поширюється.

Відповідно до ч.1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, з підстав, викладених в п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 203, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року - скасувати, провадження в адміністративній справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 01 квітня 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський