Справа № 2а-9502/10/1570
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2012-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2012 р.Справа № 2а-9502/10/1570

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Одеський апеляційний адміністративний суду у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області Державної податкової служби, прокуратури м. Южного на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 СНД»до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури м. Южного про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 СНД»(надалі-позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області Державної податкової служби (надалі - ДПІ) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (надалі Казначейство) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.09.2010 року №/0 та стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2010 року в сумі 52338,00 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення позивачу бюджетного відшкодування за ПДВ за червень 2010 року на суму 52338,00 грн. винесено безпідставно і всупереч положенням податкового законодавства, які врегульовують порядок формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ та прокуратура м. Южного подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, спірне податкове повідомлення-рішення винесено за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за червень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося в період з 01.05.2010 року по 31.05.2010 року, результати перевірки відображені в акті від 17.09.2010 року №571/34/23-1007/33268860.

За висновками акту перевірки від 17.09.2010 року підтверджено відображене позивачем у декларації за червень 2010 року бюджетне відшкодування в сумі 9700812 грн.; виявлено порушення підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР - завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за червень 2010 року на 52338 грн..

Висновок акту перевірки від 17.09.2010 року про завищення позивачем бюджетного відшкодування на суму 52338 грн. ґрунтується на тому, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту травня 2010 року ПДВ на суму 52338 грн. на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ БК «Рубікон» та ТОВ «ЛЛД ГРУПП».

Неправомірність такого включення ДПІ мотивує тим, що за даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України вказані контрагенти мають стан - «місцезнаходження не встановлено», а також не включенням цими підприємствами до своїх зобовязань з ПДВ сум цього податку по операціям із позивачем. З цих підстав ДПІ стверджує, що сплачений позивачем ПДВ у складі ціни товарів (робіт послуг) в адрес ТОВ «ЛЛД ГРУПП» на суму 1653 грн. та в адрес ТОВ БК «Рубікон» на суму 50703 грн. не може бути підтверджений.

Суд першої інстанції, скасовуючи повідомлення-рішення №/0, виходив з того, що позивачем надані достатні докази фактичного виконання робіт та надання послуг вказаними контрагентами, що підтверджується відповідними документами, які відповідають вимогам ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні», а висновок податкового органу про безтоварність цих угод є помилковим.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ БК «Рубікон»були укладені договори підряду на виконання будівельних робіт від 01.04.2010 року №258 (а.с.64-71 т.1), від 16.02.2010 року №241 (а.с.84-91 т.1) та від 21.04.2010 року №273 (а.с.118-125 т.1), від 21.04.2010 року №274 (а.с.133-140 т.1) щодо проведення ремонтно-будівельних робіт на комплексі перевантаження та переробки тропічних олій, що належить позивачу. Фактичне виконання надання послуг за цими договорами підтверджується наступними письмовими доказами: протоколами узгодження договірних цін (а.с.72-83, 92-117, 126-132, 141-148 т.1), довідкою про вартість виконаних будівельних та ремонтних робіт за квітень 2010 року (а.с.150 т.1), актом прийняття виконаних робіт за квітень 2010 року (а.с.151-162 т.1), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2010 року (а.с.163-164 т.1), актом №1 прийняття виконаних робіт за квітень 2010 року (а.с.165-174, 175-182 т.1), довідкою про вартість виконаних робіт за червень 2010 року (а.с.183-184 т.1), актом прийняття виконаних будівельних робіт за червень 2010 року (а.с.185-199 т.1), звітами про використання будівельних матеріалів (а.с.12-13 т.2), листами ТОВ БК «Рубікон»щодо видачі перепусток його працівникам та транспорту підприємства на територію комплексу для проведення робіт (а.с.14-20, 26-27 т.2), фототаблицями щодо результатів наданих послуг (а.с.28-34 т.2), технічним паспортом від 25.10.2010 року (а.с.50-76 т.2) про належність комплексу переробки тропічних олій позивачеві, сертифікат відповідності від 14.01.2011 року про завершення будівництва розширення комплексу переробки тропічних олій (а.с.77 т.2).

01.02.2010 року між позивачем та ТОВ «ЛЛД ГРУПП»був укладений договір №100201 (а.с.59-62 т.1) про надання інформаційних послуг щодо знаходження та руху вагонів позивача на території країн СНД. Фактичне надання послуг за цим договором підтверджується наступними письмовими доказами: протоколом договірної ціни від 01.02.2010 року (а.с.63 т.1), актом прийняття виконаних робіт від 31.03.2010 року (а.с.107 т.2), від 30.04.2010 року (а.с.149 т.1), роздруківками електронної бази даних руху залізничних вагонів, які використовуються позивачем у власній підприємницькій діяльності (а.с.19-262 т.2, а.с.1-96 т.3), даних журналів реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції підприємства позивача щодо направлення замовлень, отримання підтвердження знаходження вагонів (а.с.108-118 т.2).

Проаналізувавши викладені податковим органом причини для зменшення позивачу бюджетного відшкодування червня 2010 р на суму 52338 грн. та дослідивши долучені до матеріалів справи копії документів по операціям позивача з ТОВ БК «Рубікон»та ТОВ «ЛЛД ГРУПП», на підставі яких позивач включив до складу податкового кредиту травня 2010 року ПДВ в сумі 52338 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що позивачем були дотримані вимоги Закону №168/97-ВР, щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ БК «Рубікон»та ТОВ «ЛЛД ГРУПП», а вчинені позивачем господарські операції з цими контрагентами не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Колегія судів вважає помилковими твердження ДПІ щодо відсутності факту надмірної сплати ПДВ позивачем по постачальнику ТОВ БК «Рубікон»та ТОВ «ЛЛД ГРУПП», оскільки вимога пункту 1.8 ст.1 Закону №168/97 щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно цього Закону поніс фактичні витрати по сплаті податку на додану вартість у складі ціни товарів /робіт, послуг.

Факт того, що спірна сума ПДВ в розмірі 52338 грн., яка увійшла до бюджетного відшкодування за червень 2010 року, була фактично сплачена позивачем у травні 2010 року в адрес ТОВ БК «Рубікон»та ТОВ «ЛЛД ГРУПП»у складі ціни наданих послуг підтверджений позивачем копіями відповідних платіжних доручень, що свідчить про дотримання позивачем вимог пп.7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97.

Стосовно наведених ДПІ в акті перевірки причин для зменшення позивачу податкового кредиту травня 2010 року на суму 52338 грн. по операціям з ТОВ БК «Рубікон»та ТОВ «ЛЛД ГРУПП»та бюджетного відшкодування червня 2010 року на цю ж суму, колегія суддів вважає, що інформація із Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України стосовно вказаних контрагенті не може бути достатньою підставою для зменшення позивачу податкового кредиту по операціям з цими підприємствами.

Можливі порушення контрагентом платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобовязань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ по операціям з таким контрагентом.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для винесення податкового повідомлення-рішення №/0.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми бюджетного відшкодування за червень 2010 року в розмірі 52338 грн. суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган не спростував право позивача на отримання цієї суми бюджетного відшкодування ПДВ і в порушення приписів абз.2 п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону №168/97 не направив до органу Державного казначейства України висновку про повернення цих коштів на банківський рахунок платника податку.

Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про стягнення з бюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 52338 грн., оскільки дана сума задекларована позивачем із дотриманням визначеної Законом №168/97 процедури, а зменшення позивачу цієї суми бюджетного відшкодування податковим повідомленням-рішенням №/0 є неправомірним.

Винісши неправомірне рішення та не направивши органу Державного казначейства України висновок про виплату спірної суми, ДПІ тим самим порушило право позивача на повне та своєчасне отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Оскільки порушення прав позивача в даному випадку полягає саме в неотриманні належної суми бюджетного відшкодування, то належним та ефективним способом захисту прав позивача повинно бути стягнення зазначеної суми відшкодування з державного бюджету.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області Державної податкової служби, прокуратури м. Южного - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 липня 2012 року.

Головуючий:
Судді: