Справа № 357/18081/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання надати відпустку з розрахунку: 14 календарних днів згідно із Законом України № 426-VIII від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни»; 2 календарних дні згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є провідним спеціалістом Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради, є учасником бойових дій та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, що підтверджується копіями відповідних посвідчень від 05 червня 1996 року, серії НОМЕР_1 від 10 лютого 1993 року.

Згідно з наказом № 25-к(в) від 15 червня 2015 року начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради, позивачу, відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», враховуючи його стаж державної служби і служби в органах місцевого самоврядування, який станом на 20 липня 2015 року складає 39 р. 05 м. 28 дн., надано чергову щорічну відпустку за період праці з 06 грудня 2014 року по 05 грудня 2015 року в кількості 45 календарних днів (30 днів - основна відпустка, 15 днів - додаткова відпустка) з 20 липня по 03 вересня 2015 року включно.

Згідно з наказом № 38-к(в) від 09 вересня 2015 року в.о. начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради, ОСОБА_3 надано відпустку за 2015 рік в кількості 16 календарних днів, з 05 жовтня по 20 жовтня 2015 року включно, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС».

Наказом № 44-к(в) від 29 вересня 2015 року внесено зміни до наказу № 38-к(в), та надано відпустку позивачу в кількості 14 календарних днів, з 05 жовтня по 18 жовтня 2015 року включно.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся із заявою до начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради, що зареєстрована 10 грудня 2015 року, про надання йому відпустки тривалістю 14 календарних днів згідно із Законом України № 426-VIII від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» з 25 грудня 2015 року.

На вказану заяву ОСОБА_3 отримав відмову, яка мотивована тим, що згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки», загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 21 «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів.

За змістом ст. 10 Закону України «Про відпустки», щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

Пунктом 22 статті 20 вказаного Закону передбачено пільгу, що полягає у використанні чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

За змістом ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках тривалість щорічної відпустки не повинна бути меншою за передбачену законодавством України для будь-якої категорії працівників. За працівниками, які отримують відпустку більшої тривалості, ніж передбачено цим Законом, її тривалість зберігається.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» (у редакції згідно із Законом України № 426-VIII від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни»), учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції згідно із Законом України № 426-VIII від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни»), учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як зазначено у листі Міністерства соціальної політики України № 310/13/133-11 від 24 жовтня 2011 року, згідно з пунктом 22 статті 20 та пунктом 1 статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорій 1 та 2, державою гарантовані компенсації та пільги, зокрема щодо отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих (16 календарних) днів на рік.

Відпустки, передбачені вищезазначеними статтями, визначені державою як пільга та компенсація за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи те, що зазначені відпустки не належать до виду щорічних відпусток, вони надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтею 4 Закону України «Про відпустки».

Також, у наявному в матеріалах справи листі Міністерства соціальної політики України № 646/13/133-15 від 02 листопада 2015 року зазначено, що додаткові відпустки, передбачені наведеними нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є пільгами, гарантованими державою та не належать до щорічних відпусток, визначених ст. 4 Закону України «Про відпустки», а тому на них не поширюється обмеження щодо загальної тривалості щорічних відпусток.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2012 року у справі № К-21515/08.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за змістом якої особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Згідно із листом Міністерства соціальної політики України № 1832/0/14-15/20 від 13 лютого 2015 року роз'яснено, що до основних пільг та компенсацій у разі вибору пільговиком Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належать такі: 50-процентна знижка плати за користування житлом, комунальними послугами у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном; грошова компенсація вартості продуктів харчування; позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками; щорічна допомога на оздоровлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів наявності підстав для ненадання позивачу додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

Посилання відповідача в запереченнях проти позову на те, що позивач не має права на такі додаткові відпустки у розмірі, що перевищує 59 календарних днів, є необгрунтованим, суперечить наведеним законодавчим нормам та змісту передбачених відпусток як пільг для певної категорії громадян, та звужує права позивача на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, колегія суддів враховує судову практику Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач має право на передбачену п. 1 ч. 1 ст. 21, п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, та передбачену ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Також, колегією суддів враховано, що згідно з наказом № 38-к(в) від 09 вересня 2015 року в.о. начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради, ОСОБА_3 надано відпустку за 2015 рік в кількості 16 календарних днів, з 05 жовтня по 20 жовтня 2015 року включно, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», наказом № 44-к(в) від 29 вересня 2015 року внесено зміни до наказу № 38-к(в), та надано відпустку позивачу в кількості 14 календарних днів, з 05 жовтня по 18 жовтня 2015 року включно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року скасувати та прийняти нову постанову суду.

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Білоцерківської міської ради надати ОСОБА_3 додаткову відпустку із збереженням заробітної плати з розрахунку: 14 календарних днів згідно із Законом України № 426-VIII від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни», 2 календарних дні згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.