Справа № 127/2807/16-а
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/2807/16-а
Провадження № 2-а/127/152/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання: Шарапанівському Р.П.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 02.10.1989 року по 23.11.2015 року, тобто понад 26 років, працював суддею - спочатку Ленінського районного суду м. Вінниці, а з 16.12.1992 року по 23.11.2015 року суддею Апеляційного суду Вінницької області і по досягненні граничного 65-річного віку був за своєю заявою згідно постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року звільнений у відставку. Після цього позивач надав до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці подання про встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Оскільки позивач пропрацював більше 26 років на посаді судді, тому мало б бути призначене щомісячне довічне утримання в розмірі 90% від заробітної плати як судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Проте Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці відмовило позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач вважає вищевказану відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання неправомірною і такою, що здійснена всупереч положенням Конституції України.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці в перерахуванні та призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка викладена в листі відповідача від 29.01.2016 року №13/П-1. Зобов'язати відповідача призначити та перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітку працюючого судді починаючи з 24 листопада 2015 року (враховуючи виплачену пенсію за віком), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також зобов'язати у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала заперечувала щодо його задоволення, посилаючись на письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно постанови Верховної ради України про звільнення суддів від 12.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді (а.с.7-13).

На підставі наказу голови Апеляційного суду Вінницької області №114/2-07 к від 23.11.2015 року ОСОБА_1 виведено зі штату суддів апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.14).

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.12.2015 року стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 34 роки 8 місяців 9 днів (а.с.15-16).

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1, заробітна плата яка враховується при призначенні довічного грошового утримання суддям у відставці склала 24 252,80 грн. (а.с. 17).

Позивачем надано копію трудової книжки, що підтверджує трудовий стаж позивача. (а.с. 18-34).

19.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення призначення довічного грошового утримання, однак листом № 13/П-1 від 29.01.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні довічного грошового утриманя та перерахунку пенсії, оскільки відсутні правові підстави та з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с.35-36).

Згідно із п.14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 1 жовтня 2011 року вступили в дію зміни до ст. 138 вищезазначеного закону, які внесені Законом України №3668-V1 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, згідно з якими довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині п'ятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 3 червня 2013 року частину третю та перше, друге, третє речення частини пятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини пятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

В рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України « Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року №10-рп/20008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

У постановах від 17 березня 2015 року (справа №21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа №21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Також з цього дня, тобто з 3 червня 2013 року виникає право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-V111 від 2 березня 2015 року внесено зміни до ст. 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року №191-V111, згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-V111 від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Змінами, вказаними вище до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного грошового утримання в максимальному розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-V111 від 2 березня 2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді.

У постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-V1 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-V111 «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

В конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обовязковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону №2453-V1 незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч. 6 ст. 47).

Згідно з пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Крім того, з прийняттям вищезазначеного закону №213-VIII від 2 березня 2015 року та у звязку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо спеціальних пенсій, не скасовано положення ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року, частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Тому, при розгляді заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися положеннями вищезазначеної статті, оскільки частина друга ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не втратила чинності в частині права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а тому є підстави визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до п.1. 2 постанови правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до п. 1.7 порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, днем звернення за призначенням (перерахунком) пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Однак, право позивача на щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці виникло з моменту отримання ним статусу судді у відставці, тобто з моменту звільнення його з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку. Проте, скористатися правом на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач зміг лише після відрахування зі штату суду (починаючи з 24 листопада 2015 року, тобто з дня наступного після видачі наказу про виведення зі штату суддів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача призначити та перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді, починаючи з 24.11.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

В зв'язку з цим, суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобовязання субйєкта владних повноважень не вчиняти дії у майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність звернути постанову суду до негайного виконання у межах стягнення довічного грошового утримання за один місяць.

Також суд вважає, що згідно з вимогами ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 18, 94, 158-163, 256, 267 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці в перерахуванні та призначені ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка викладена в листі відповідача від 29.01.2016 року № 13/П-1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити та перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітку працюючого судді, починаючи з 24 листопада 2015 року без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням довідки про суддівську винагороду та раніше виплаченої пенсії за віком.

Звернути постанову суду до негайного виконання у межах стягнення щомісячного довічного грошового утримання за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 367, 47 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.О. Жмудь