Справа № 822/139/16
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/139/16

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

30 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.,

представника позивача: Костенко О.А.

представника відповідача: Кундиловської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю"Ванакір" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ванакір" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними і скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 03.02.2016 року №1380/9/22-01-22-03-11.

Відповідно до постанови Хмельницьким окружним адміністративним судом від 23 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яикм позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі.

Представник відповідач в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги та просила у її задоволенні відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач є юридичною особою та перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області.

20.01.2016 року ГУ ДФС у Хмельницькій області прийнятий наказ №22 про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача тривалістю 10 робочих днів починаючи з 02.02.2016 року.

Повідомленням №2 від 20.01.2016 року позивача було проінформовано про наступне проведення перевірки. Рекомендоване повідомлення про вручення наказу та повідомлення про проведення перевірки доводить факт одержання 22.01.2016 року вказаних документів платником.

28.01.2016 троку позивач звернувся до податкового органу із проханням провести перевірку в приміщенні ГУ ДФС у Хмельницькій області, на що отримав згоду податкового органу.

02.02.2016 року директор ТОВ "Ванакір" прибув до ГУ ДФС у Хмельницькій області та надав перевіряючим журнал реєстрації перевірок підприємства, в якому ревізорами вчинений запис №2 від 02.02.2016 року про початок проведення перевірки та зафіксовано інші необхідні відомості.

Крім того, керівнику підприємства були пред'явлені направлення на перевірку №46 - 49 від 01.02.2016 року, у яких зазначено та засвідчено підписом директора ТОВ "Ванакір", що службові посвідчення перевіряючих та направлення на перевірку були йому пред'явлені 02.02.2016 року об 11 год. 30 хв.

Також 02.02.2016 року директору ТОВ "Ванакір" було вручено запит, в якому зазначається про необхідність надання документів, що належать або пов'язані із предметом перевірки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

02.02.2016 року превіряючими складений акт відмови від надання документів підприємством № 004/22-01/22-03/38303789, від ознайомленням з яким директор ТОВ "Ванакір" відмовився.

Наступного дня, 03.02.2016 року від директора ТОВ "Ванакір" до ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшов лист про недопуск перевіряючих до перевірки у зв'язку з непред'явленням ними службових посвідчень.

У зв'язку з цими обставинами податковим органом складений акт №5/9/22-01-22-0 про недопуск до проведення планової документальної перевірки ТОВ "Ванакір" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Того ж дня в.о. начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області прийняте рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків №1380/9/22-01-22-03-11, копія якого направлена платнику податків.

Також судом встановлено, що 04.02.2016 року податковий орган звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з поданням до ТОВ "Ванакір" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою суду від 05.02.2016 року подання було повернуте у зв'язку із не усуненням недоліків подання (несплатою судового збору), зазначених в ухвалі суду від 04 лютого 2016 року. Ухвала про повернення подання не оскаржувалась та набрала законної сили 16.02.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків станом на час його винесення.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, п. 94.1 ст. 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 ПК України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (пункт 94.10 статті 94 Податкового кодексу України).

Згідно з п. п. 94.2.3. п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

В свою чергу, підставою для прийняття оскарженого рішення був саме недопуск посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, підтвердженням чого є лист ТОВ "Ванакір" від 02.02.2016 року та акт про недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки №5/9/22-01-22-03 від 03.02.2016 року.

Посилання позивача на те, що у рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 03.02.2016 року №1380/9/22-01-22-03-11 не вказується конкретний підпункт ст. 94 ПК України, відтак воно є протиправним, суд не бере до уваги, оскільки не зазначення підпункту пункту статті ПК України у рішенні не є саме по собі безумовною підставою для висновку про його протиправність та скасування, тому що сама підстава (підпункт), через яку був застосований арешт, у відповідному пункті статті передбачена, та ним охоплюється.

За змістом п.п. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 ПК України в разі відсутності протягом строку, зазначеного у п. 94.10 ст. 94 ПК України рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, його дія припиняється автоматично в силу закону.

Отже, адміністративний арешт майна ТОВ "Ванакір", застосований податковим органом на підставі рішення від 03.02.2016 року №1380/9/22-01-22-03-11, є припиненим (не чинним) в силу закону, а рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області від 03.02.2016 року №1380/9/22-01-22-03-11 про застосування адміністративного арешту є актом, який на даний час не породжує будь - яких правових наслідків для позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент його прийняття та на час судового розгляду справи вказане рішення як акт державної влади відповідає вимогам закону, тому підстави для визнання його протиправним та скасування - відсутні.

При цьому, позивачем не були подані будь - які докази, які підтверджують те, що прийняття цього рішення податковим органом якось вплинуло на його права та законні інтереси.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та є не обґрунтованими.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю"Ванакір" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 31 березня 2016 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.