Справа № 513/261/16-а
Суддя: Смірнова І. О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 513/261/16-а
Провадження № 2-а/513/9/16
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

судді Смірнової І.О.

секретаря судового засідання Коноваленко Т.М.

у відкритому судовому засіданні у смт. Сарата у залі суду,

розглянувши адміністративну позовну заяву

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області

про

визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

17.03.2015 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом вказуючи, що 31.08.2010 року, на підставі наказу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 25.08.2010 № 23-о, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючи тринадцятий ранг державного службовця.

З 01.09.2010 року, відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», за її заявою Управлінням Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області позивачці було призначено пенсію по інвалідності в розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, з якої було сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Але, при розрахунку розміру, призначеної їй пенсії, відповідачем не були включені (враховані) в заробітну плату (дохід) для розрахунку (обчислення) пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

23.02.2016 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання їй роз'яснення чи були включені до її заробітної плати (доходу) для розрахунку призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати, виплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які вона отримала протягом останніх 24 місяців перед виходом на пенсію, та просила відповідача у разі не включення зазначених виплат до її заробітної плати для обчислення пенсії провести належним чином розрахунок призначеної їй пенсії, включивши до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії зазначені вище виплати.

03.03.2016 року нею від позивача булf отриманf відповідь від 03.03.2016 року за вих. №857/03, відповідно до якої відповідач відмовив їй у проведенні належним чином розрахунку призначеної їй пенсії (обчисленні пенсії) з врахуванням (включенням) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії суми індексу заробітної плати, виплаченої їй допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питаннm у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок.

Не включення відповідачем до її заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивачка вважає неправомірним, таким, що порушує її право призначення та одержання пенсії в розмірі, передбаченому ч. 6 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органу місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 6 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 ст. 37 цього Закону, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше десяти років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановленyz їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності, відповідно до цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин (на час призначення пенсії), за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Стаж державної служби позивачки складає двадцять чотири повних календарних рокb.

Частиною 1 ст. 1, ст. 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. До структури заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Ст. 66 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» встановлено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсії. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26.06.1997 № 400/97 ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст. 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України від 08.07.2910 № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, повинні бути враховані в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така сама правова позиція зі спірного питання була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та у постанові від 28.05.2013 року у справі № 21-97а13.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного ОСОБА_1 України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного ОСОБА_1 України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного ОСОБА_1 України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органа місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 55 Конституції України ч. 2 ст. 33, ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин (на час призначення пенсії), ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», ст. Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування», постановами пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та від 28.05.2013 року у справі № 21-97а13, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір», ст.ст. 6, 18, 105, 106, 107, 159, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачка просила суд:

- визнати неправомірним не включення відповідачем до її заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 4 копійки, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобов'язати відповідача, починаючи з 01.09.2010 року, провести належним чином розрахунок призначеної їй пенсії (обчислити пенсію) у розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, з якої було нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, включивши (врахувавши) до заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 2029 гривень 32 копійки, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 4567 гривень 13 копійок та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3386 гривень, всього у загальному розмірі 9982 гривні 45 копійок, які нею були отримані протягом періоду з вересня 2008 року по серпень 2010 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобовязати відповідача зберегти, після проведення належним чином розрахунку призначеної їй пенсії, суму індексації пенсії, що була нарахована до здійснення перерахунку пенсії;

- зобов'язати відповідача, починаючи з 01.09.2010 року виплатити їй недоотриману пенсію з урахуванням вже виплачених сум пенсії;

- зобов'язати відповідача провести індексацію недоотриманої нею з вини Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області пенсії та виплатити їй суму індексації недоотриманої пенсії.

25.03.2016 року представник відповідача надав заперечення проти позову, позов не визнав, вказуючи, що 23.02.2016 року позивачка звернулася до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про надання розяснення з приводу того, чи були включені до її заробітної плати для розрахунку призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати, допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, які вона отримувала протягом 24 місяців перед виходом на пенсію та просила, у разі не включення зазначених виплат до її заробітної плати для обчислення пенсії, провести перерахунок призначеної їй пенсії, включивши до її заробітної плати для обчислення пенсії зазначені виплати.

Відповідно до пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів"…

У звязку з викладеним, з 01.06.2015 року, пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, про що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило начальників управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у м. Одесі, а також у містах та районах листом електронної пошти від 29.05.2015 року № 1201/04.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 11.04.2016 року позовні вимоги позивачки щодо зобовязання УПФ України в Саратському районі Одеської області про здійснення перерахунку пенсії з 01.09.2010 року, про виплату недорахованої пенсії з 01.09.2010 року до 17.09 2015 року залишені без розгляду.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статтей 19, 22, 58,64, Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані . При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, відповідно до ст. 22 Конституції України, не допускається.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Як видно із копії трудової книжки позивачки, її пенсійного посвідчення за № НОМЕР_1, 31.08.2010 року вона звільнена з посади головного спеціаліста за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с. 6-7, 19). З цього часу вона перебуває на обліку в УПФ України в Саратському районі, Одеської області та отримує пенсію як державний службовець, згідно Закону України «Про державну службу», у розмірі 90 % суми її заробітної плати.

Згідно довідки начальника УПФУ в Саратському районі від 23.02.2016 року № 742/05, виданої позивачці з вересня 2008 року по серпень 2010 року вона отримала індексацію у сумі 2029 гривень 13 копійок, матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 4567 гривень 13 копійок та матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань у сумі 3386 гривень, на всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с. 12-13).

Статтею 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислугу років на державній служби та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державним службовцям, - у розмірі 80 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 % заробітної плати.

Частиною 2 ст. 37-1 вказаного Закону передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до Постанови Верховного ОСОБА_1 України від 28 травня 2013 року, по справі за позовом особи 1 до управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії, "отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така правова позиція зі спірного питання вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11."

Тому суд не може прийняти до уваги ствердження представника відповідача, що оскільки матеріальна допомога (на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань тощо) є одноразовою виплатою і не зазначена в переліку складових заробітної плати, передбачених частиною другою статті 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу", то вона не включається до заробітку, що враховується при перерахунку пенсії державним службовцям. Дана точка зору мала місце в рекомендаціях Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, повязаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», а також в Оглядовому листі від 14.08.2008 № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)», Вищий адміністративний суд України зазначав, що допомога на оздоровлення не є складовою заробітної плати, а тому не враховується при призначенні пенсій державним службовцям.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами, у тому числі і Законом України "Про державну службу". У рішеннях Конституційного ОСОБА_1 України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного ОСОБА_1 України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 , від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Аналізуючи вказані норми закону та виходячи з принципу незворотної дії законів у часі, зазначені положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосується порядку призначення пенсії державним службовцям в разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Тому скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 01червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про державну службу».

Вказаний нормативно-правовий акт не відповідає положенням ст. 37 Закону України "Про державну службу", яка не обмежує граничний розмір пенсії, а тому відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме Закон України "Про державну службу" .

Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх доказів в обґрунтуванні правомірності свого рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачці.

Згідно ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах та відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, суд вважає, що управління Пенсійного фонду України в Саратському районі протиправно, всупереч ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", відмовило позивачці у перерахунку пенсії, чим порушило її права та законні інтереси, які підлягають захисту шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобовязання його перерахувати позивачці пенсію з включенням до розрахунку пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побудових питань, починаючи з 17 вересня 2015 року в розмірі 90 % її заробітної плати.

Позовні вимоги в частині конкретно визначеної суми не підлягають задоволенню так, як питання про розрахунок розміру таких сум відноситься до компетенції відповідача.

Вимоги позивачки про зобовязання відповідача провести нарахування та виплату їй компенсації втрати частини грошових доходів, зокрема суми недоплаченої з вини управління Пенсійного фонду України в Саратському районі пенсії та суми індексації недоплаченої пенсії у звязку з порушенням термінів їх виплати задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 19, ст.ст. 22, 55, 58, 64 Конституції України, ст. ст. 5, 6, 18, 86, 159 - 163, 167 КАС України,

суд

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", виходячи із розміру заробітної плати, зазаначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 23 лютого 2016 року, починаючи з 17 вересня 2015 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 23 лютого 2016 року № 742/05, починаючи з 17 вересня 2015 року, у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати для призначення пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Саратський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І. О. Смірнова