Справа № 815/495/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/495/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року 09 год. 53 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

судді Гусева О.Г.,

судді Марина П.П.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача ОСОБА_1,

представника Позивача ОСОБА_2,

представника Відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до МВС України, ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до МВС України, ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі двохсот кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області провести ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до рішення Міністерства внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року відкрито провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження служби з ним стався нещасний випадок, позивач пройшов обстеження у військово-лікарській комісії УМВСУ. За результатами обстеження встановлено часткову втрату працездатності, яка становила 10 відсотків.13.08.2012 року за наслідками отриманих травм позивач отримав страхову виплату НАСК «Оранта» у сумі 19437, 60 грн.

Надалі, наказом №1331 о/с від 04.11.2015 року позивач був звільнений з органів МВС України.

Позивач зазначає, що його стан здоров'я погіршився та 08.12.2015 року Одеською обласною МСЕК було проведено повторний огляд позивача та встановлено ІІ групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в ОВС та визначено більший відсоток ступеню втрати працездатності.

17.12.2015 позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з метою отримання одноразової грошової допомоги.

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист ГУМВС України в Одеській області №14/3-1337 від 25.01.2016 року, яким він повідомлений про те, що йому відмовлено в отриманні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 якою затверджений «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850).

Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки відноситься до категорії осіб яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію». Підстав для відмови позивачу у виплаті такої допомоги не передбачено пунктом 14 Порядку №805.

За таких обставин позивач вважає, що позов підлягає задоволенню.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили. 06.04.2016 року (вхід. № ФП/197/16) від представника ГУМВС України в Одеській області надійшло клопотання про проведення судового засідання 06.04.2016 року без його участі.

16.03.2016 року від представника ГУМВС України в Одеській області надійшли письмові заперечення проти позову, згідно яких, представник позовні вимоги не визнав повністю, зазначив, що при прийнятті рішення про відмову у нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку із втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України дії відповідача є правомірними. Зазначив, що висновок про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги зроблений на підставі пункту 4 Порядку №805, так як в 2012 році позивач вже отримав одноразову грошову допомогу в зв'язку із частковою втратою працездатності і з часу отримання такої допомоги пройшло більше двох років. Тобто із спливом строку вказаного у пункті 4 Порядку №805 позивач втратив право на отримання одноразової грошової допомоги. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою №707 від 12.05.2007 затвердив «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції».

Судом встановлено, що під час проходження служби 29.09.2011 року з позивачем стався нещасний випадок, позивач пройшов обстеження у військово-лікарській комісії УМВСУ. За результатами обстеження встановлено часткову втрату працездатності, яка становила 10 відсотків.13.08.2012 року за наслідками отриманих травм позивач отримав страхову виплату НАСК «Оранта» у сумі 19437, 60 грн.

Наказом №1331 о/с від 04.11.2015 року позивач звільнений з органів МВС України. Після звільнення позивач пройшов обстеження у військово-лікарській комісії УМВСУ. За результатами обстеження отримав свідоцтво про хворобу №939/2 від 02.12.2015 року в якому було встановлено непридатність до військової служби та захворювання, пов'язані із проходженням служби в ОВС (а.с. 14).

08.12.2015 року позивача було обстежено Одеською обласною МСЕК та встановлено ІІ групу інвалідності, згідно якої встановлено захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС України (а.с. 11).

17.12.2015 позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з метою отримання одноразової грошової допомоги.

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист ГУМВС України в Одеській області №14/3-1337 від 25.01.2016 року, яким він повідомлений про те, що йому відмовлено в отриманні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 якою затверджений «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850).

Частиною першою Порядку №707 передбачено, що у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми (абз.2).

Досліджуючи протиправність зазначеної відмови в отриманні одноразової грошової допомоги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Дана постанова набрала чинності 31.10.2015.

Згідно пункту 1 Порядку № 850 від 21.10.2015 ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що 08.12.2016 року позивача було обстежено Одеською обласною МСЕК та встановлено ІІ групу інвалідності, згідно якої встановлено захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС України (а.с. 11).

Тобто з 08.12.2015 у позивача виникло право на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму.

У зв'язку із цим позивач звернувся із заявою з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги. До заяви позивачем надані всі необхідні документи, перелік яких наведений в самій заяві.

Сторонами не заперечувалось, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області направило заяву та документи позивача до МВС України на затвердження для виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно пункту 9 Порядку № 850 від 21.10.2015 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Міністерством внутрішніх справ України відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію», що підтверджується висновком від 17.12.2015 року (а.с. 90).

Згідно пункту 4 Порядку № 850 від 21.10.2015 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи встановлені по справі обставини суд вважає, що така відмова відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки право позивача на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму виникло раніше ніж набрав чинності Порядок № 850 від 21.10.2015, а відтак посилання на пункт 4 Порядку № 850 від 21.10.2015 як на підставу відмови у виплаті зазначеної одноразової допомоги є протиправним.

Таким чином суд вважає, що необхідно визнати протиправним рішення МВС України, викладене у висновку Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2015 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Щодо позовної вимоги в якій позивач просить визнати протиправною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у виплаті одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що така вимога не може бути задоволена судом, оскільки під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області направило заяву та документи позивача до МВС України на затвердження для виплати одноразової грошової допомоги, разом з тим будь якого рішення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу не приймало.

Таким чином, дослідивши всі докази по справі у сукупності, суд вважає, що відповідач не в повному обсязі та не всебічно провів процедуру розгляду заяви позивача, не в повній мірі вивчив і оцінив всі документи та матеріали, що можуть бути підставою для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а відповідно рішення щодо відмови Міністерства внутрішніх справ України прийняте передчасно.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Суд звертає увагу на те, що одним із критеріїв, якому повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості рішення, який вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відмова Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги прийняте без врахування всіх обставин справи та не досліджено відповідачем у повній мірі, тобто, є необґрунтованими та передчасними, що є підставою для визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що відповідач- Міністерство внутрішніх справ України не в повному обсязі вивчив та перевірив всі документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі двохсот кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд вважає, що керуючись приписами ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, слід вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності другої групи, з урахуванням встановлених судом обставин, що стали підставою для визнання протиправною відмови Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Одночасно, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі двохсот кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області провести ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги, оскільки, як встановлено судом, відповідачем не були досліджені в повному обсязі всі матеріали відносно позивача, що виключає можливість задоволення цих позовних вимог.

Окрім того, суд зазначає, що діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, ці закони та підзаконні акти дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього відповідачі повинні ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

Завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Таким чином, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів прийняти відносно позивача позитивне рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі двохсот кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області провести ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 06.04.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України, ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі двохсот кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Одеській області провести ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до рішення Міністерства внутрішніх справ України- задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності другої групи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписано колегією суддів 11.04.2016 року.

Головуючий суддя О.М. Тарасишина

Суддя О.Г. Гусев

Суддя П.П. Марин