Справа № 226/202/16-а
Суддя: Петунін І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/202/16-а
Провадження № 2-а/226/14/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016р. м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Самойленка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитров Донецької області про визнання протиправним дій та зобов'язання відновлення виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відновлення виплати пенсії в обґрунтування якого зазначила, що з 01 липня 2011 року до цього часу він працює головним спеціалістом УПФУ в м.Димитров Донецької області. З 18 жовтня 2011 року позивачу було призначено пенсію в разі втрати годувальника довічно, як інваліду 3 групи, яка стала інвалідом до 18 років. З 1 квітня 2015 року виплата пенсії їй була припинена відповідно до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким тимчасово у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, у тому числі Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до пункту 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі «Про державну службу». Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, відпали підстави для припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності як особі, яка працює на посаді що не дає права на призначення пенсії у порядку спеціального закону. Звернувшись 29 січня 2016 року до відповідача із заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, отримала рішення від 04.02.2016р., яким відповідач відмовив їй у відновленні виплати раніше призначеної пенсії. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просила суд дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності визнати протиправними та зобов'язати відповідача відновити виплату раніше призначеної їй пенсії в разі втрати годувальника з 1 червня 2015 року, стягнути з Державного бюджету на її користь суму сплаченого судового збору.

Позивач у судовому засіданні підтримала свої вимоги обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача не визнав, надав суду письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні, де вказав, що позивач з 18.10.2011р. знаходиться на обліку у відповідача де отримувала до 01.04.2015р. пенсію в разі втрати годувальника (як особа після 18 років, що стала інвалідом до 18 років), призначену на підставі ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На момент припинення виплати зазначеної пенсії позивачу, остання працювала в УПФУ в м.Димитров Донецької області на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян, тобто на посаді, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, які були передбачені Законом України «Про державну службу». Таким чином, на підставі зазначеного законодавства, з 01.04.2015р. виплати пенсії позивачу була припинена, оскільки позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вона продовжувала працювати на посаді державного службовця.

Законодавець пов'язує поновлення виплати пенсії лише після звільнення з роботи, а не після 01.06.2015р. Оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця, у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати зазначеної пенсії. У зв'язку з цим просить у позові відмовити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини.

Позивач є інвалідом з дитинства 3-ї групи довічно, є пенсіонером, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області як отримувач з 18 жовтня 2011 року пенсії, призначеної в разі втрати годувальника (як особа після 18 років, що стала інвалідом до 18 років), довічно. З 1 квітня 2015 року до цього часу виплата пенсії позивачу була припинена на підставі ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування», що встановлено з копії пенсійного посвідчення позивача, довідки МСЕК, заперечень відповідача, пояснень сторін у справі і ці обставини сторонами не оспорюються (а.с.5, 13, 15-17, 23-24).

29 січня 2016 року позивач звернувся до УПФУ в місті Димитрові із заявою про відновлення з 1 червня 2015 року виплати їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але рішенням відповідача № 149643 позивачу відмовлено через відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу (а.с.7).

На час розгляду справи позивач продовжує працювати на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян УПФУ в.м.Димитров Донецької області, що підтверджується довідкою відповідача від 17.02.2016р. (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки, станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працював позивач дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 47 вказаного Закону підстав для її невиплати.

При цьому суд також враховує ст.46 Конституції України, де громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі часткової втрати працездатності, втрати годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступив стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, у зв'язку з чим на користь позивача з відповідача УПФУ в місті Димитрові Донецької області необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Тому вимоги позивача щодо стягнення судового збору на її користь з державного бюджету, задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, Конституції України, ст.ст.26, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015р., керуючись ст.ст.11, 17-18, 99-100, 107, 158-163, 1832, 185-186, 256 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитров Донецької області про визнання протиправним дій та зобов'язання відновлення виплати пенсії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Димитров Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії в разі втрати годувальника з 01.06.2015р.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м.Димитров Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної їй пенсії в разі втрати годувальника з 01.06.2015р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного Фонду України в м.Димитров Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551(п'ятсот п'ятдесят один), 20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами та іншими особами, які брали участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обов'язки в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.В.Петунін