Справа № 813/595/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Справа № 876/6296/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

06.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з урахуванням уточнених вимог просив визнати неправомірними та скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.05.2014 року № 937 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Жовківського РВ ГУМВС» та від 30.07.2014 року № 321 о/с «По особовому складу»; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області поновити з 30.07.2014 року ОСОБА_2 на службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Жовківського районного відділу ГУМВС України у Львівській області; стягнути з співвідповідачів (Жовківського РВ ГУМВС України у Львівській області або ГУМВС України у Львівській області) на користь позивача грошове забезпечення в розмірі 15 922, 36 грн. за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.05.2014 року № 937 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Жовківського РВ ГУМВС». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.07.2014 року № 321 о/с «По особовому складу». Поновлено ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01.08.2014 року. Стягнути з Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 15 922 грн. 36 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та зборів.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи. Просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що спірні правовідносини в даній справі пов'язані з проходженням публічної служби, проте Львівським окружним адміністративним судом залишено поза увагою ту обставину, що ОСОБА_2 звільнено 30.07.2014 року, а позовна заява останнім подана 05 лютого 2015 року. Таким чином, виходячи з приписів ст. 99 КАС України, позивачем було пропущено строк звернення із адміністративним позовом до адміністративного суду, встановлений КАС України.

Вважає, що в позовній заяві крім клопотання про поновлення строку на оскарження позивачем таке не обгрунтоване поважністю об'єктивних причин, які б не залежали від волі ОСОБА_2 та перешкоджали останньому відповідно до вимог чинного законодавства вчасно звернутись до суду. Зокрема, посилання позивача на звернення до медичних установ без падання довідок про тимчасову непрацездатність, підтверджень перебування на стаціонарному лікуванні - не може вважатись поважною причиною, адже такий не перебував на стаціонарному лікуванні безперервно, в період з 30.07.2014 по 05.02.2015 року, практично сім місяців. Також, не заслуговує на увагу покликання позивача на те, що значний період часу витрачено для збору необхідних документів для звернення до суду як на підставу поважності пропуску строку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що висновки службового розслідування не знайшли свого підтвердження в рамках досудового розслідування кримінального провадження, яке і було підставою для призначення службового розслідування. Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано достатніх аргументів та доводів, які би свідчили про те, що оскаржуваний наказ № 937 від 30.05.2014 року видано на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому такий є протиправним та підлягає скасуванню.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм процесуального права.

16 березня 2015 року відмовляючи в задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Сидор Олександри Богданівни про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання наказів протиправними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заперечувався факт про те, що його було ознайомлено з оскаржуваними наказами вчасно, зокрема з наказом ГУМВС України у Львівській області № 321 о/с від 30.07.2014 року «По особовому складу», згідно з яким його було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 31.07.2014 року, він був ознайомлений 31.07.2014 року, про що свідчить його підпис.

Проте, зважаючи на ті обставини, що позивачем в обґрунтування поважності пропуску строку звернення його до суду за захистом, на його думку, порушеного права, подано ряд медичних документів, які підтверджують перебування позивача на тривалому лікуванні, що у свою чергу унеможливлювало його звернення до суду у строк, встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України, суд дійшов до висновку, що такий строк позивачем пропущено з поважних причин.

Такі висновки цього суду не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працював дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Жовківського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з квітня 2013 року по 31.07.2014 року включно.

Наказом начальника ГУМВС України у Львівській області № 321 о/с від 30.07.2014 року по особовому складу, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни). Підставою звільнення зазначено наказ начальника ГУМВС України у Львівській області № 937 від 30.05.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Жовківського РВ ГУМВС».

Наказом начальника ГУМВС України у Львівській області № 937 від 30.05.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Жовківського РВ ГУМВС» за грубі порушення вимог Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 3.2.9 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 року № 940, п. 2.4 Інструкції про порядок ведення Єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19.11.2012 року № 1050, на дільничного інспектора міліції СДІМ Жовківського РВ ГУМВС України у Львівській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

З наказом ГУМВС України у Львівській області № 321 о/с від 30.07.2014 року «По особовому складу», згідно з яким було звільнено позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 31.07.2014 року, ознайомлено 31.07.2014 року, про що свідчить підпис позивача.

Тобто позивачу фактично стало відомо про звільнення 31.07.2014 року, коли його було ознайомлено з відповідним наказом, вручено витяг з наказу та вручено трудову книжку. Крім того, з наказом ГУМВС України у Львівській області від 30.05.2014 року №937, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ, ОСОБА_2 ознайомлено 18.06.2014 року, про що свідчить підпис останнього.

Не погодившись із зазначеними вище наказами ГУМВС України у Львівській області, позивач 06.02.2015 року звернувся до суду з оскарженням таких.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 цієї статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказані положення ч.3 ст.99 КАС України кореспондують із ч.1 ст.233 КЗпП України відповідно до якої, працівник у справах про звільнення може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Із вищенаведеного слідує, що законодавець чітко передбачив можливість особи в місячний строк оскаржити дії та рішення суб'єкта владних повноважень щодо свого звільнення, якщо вона вважає, що таке було здійснено незаконно, водночас зазначений строк обраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що скорочені строки оскарження передбачені ч.3 ст.99 КАС України та ч.1ст.233 КЗпП України слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи та функціональної діяльності органу з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Як зазначено, поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач обґрунтовує тим, що у нього наявні підстави для поновлення строку на оскарження наказу про звільнення, зокрема у зв'язку із загрозою можливого звільнення з ОВС, на нервовому підґрунті, в ОСОБА_2 різко погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він змушений був звертатися в медичні установи, - 5 міська клінічна лікарня (копія висновку пульмонології міського діагностично-лікувального кабінету від 13.06.2014 року додається). З червня 2014 року і по грудень 2014 року ОСОБА_2 періодично перебував на стаціонарному лікуванні в медичних установах з діагнозом бронхіальна астма (копія виписки лікувально-діагностичного кабінету 5 міської клінічної лікарні від 10.12.2014 року додається). Після суттєвого покращення стану здоров'я і можливістю повноцінно зайнятися поновленням на посаді в ОВС, ОСОБА_2 прийнято рішення оскаржити в судовому порядку незаконні накази. Крім того, значний період часу потрібен був ОСОБА_2 для збору необхідних документів для звернення до суду, зокрема, витягів з наказів, довідок про середню заробітку плату на займаній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може збирати докази з власної ініціативи.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Таким чином, Львівський апеляційний адміністративний суд звернувся до Жовківської центральної лікарні із запитом від 04.02.2016 року за вих. № К 261/16, згідно якого просив надати інформацію чи видавались лікарняні листки непрацездатності ОСОБА_2, згідно копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2, згідно яких дата амбулаторії: захворювання 01.08.2014р., дата виписки 03.12.2014р. та дата амбулаторії: захворювання 03.01.2015р., дата виписки 05.02.2015р. (том І а.с. 245).

Листом Головного лікаря Жовківської центральної районної лікарні від 26.02.2016 року № 280/01-09 повідомлено, що хворому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає АДРЕСА_1 у зазначений період листки непрацездатності не видавались (том ІІ а.с. 2).

За змістом частин 1, 4-5 ст.6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Одними із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень (пункти 1, 6-7 ч.1 ст.7 КАС).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 цього ж Кодексу).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року та рішенні в справі «Стаббігс та інші проти Великобританії» від 22 жовтня 1996 року Європейським Судом з прав людини вказано на те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

Судова колегія звертає увагу, що згідно із висновками, викладеними у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Не можуть бути визнані поважними доводи ОСОБА_2 про пропуск строку звернення до суду із розглядуваним позовом у зв'язку із тим, що останній періодично перебував на стаціонарному лікуванні в медичних установах, оскільки такі твердження спростовані наданою інформацією Жовківської центральної районної лікарні, що дає підстави вважати повідомлення позивачем недостовірної інформації.

Відповідно до ч.3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені ч.3 ст.99 КАС України, будь-яких об'єктивних перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ст.100 КАС, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За п.9 ч.1 ст.155 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з ч.3 ст.162 КАС якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Крім того, п.4 ч.1 ст.198 КАС визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу (ч.1 ст.203 КАС).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом не можна визнати поважними, що є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про залишення такого позову без розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі № 813/595/15 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 11.04.2016 року.