Справа № 815/427/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/427/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Одеса 12год.45хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Гуманенко В.О.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреністю

Від відповідача: Солтовська Р.О. - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області від 09.11.2015 року №.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що на підставі наказу від 19.10.2015 року № 375 та направлення на проведення перевірки з 22.10.2015 року по 26.10.2015 року відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої відповідачем складено акт від 28.10.2015 року № 1943/1503-1702/НОМЕР_1, на підставі якого було прийнято податкове рішення від 09.11.2015 року № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальній сумі 66 619,54 грн. (основний платіж - 53159,63 грн., штрафні (фінансові) санкції - 13 459,91 грн.). Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішення та вважає, що воно підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, 31.08.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 1) на суму 130 546 швейцарських франків. За період дії договору з 31.08.2006 року по 17.02.2014 р. включно позивачем було погашено за договором кредиту тіло кредиту повністю, тобто сплачено суму основного боргу. Частину кредитної заборгованості за кредитом (проценти за користування кредитом) в сумі 32 414,85 швейцарських франків станом на 17.02.2014 року, що складає 314 136,62грн., ПАТ «УкрСиббанк» анулював, про що повідомив листом від 17.02.2014 року № 31-4-51- 07/1178, зазначивши, що відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України ОСОБА_1 повинен відобразити вказану суму в річній декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб.

При цьому, відповідно до положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. До того ж це повинно відбуватися у тому періоді, за який подається податковий розрахунок.

Отже, відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору або борг, які анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України.

Крім того, позивач не отримував ані повідомлення, ані наказу про проведення перевірки до початку її проведення, що позбавило його права бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому ПК України.

Також позивач зазначає, що фактичними підставами для призначення і проведення перевірки та, відповідно, визначення податкових зобов'язань слугували відомості з реєстру АІС ЦБД ДРФО ДФС України, що на думку позивача є порушення вимог пункту 79.1. ст. 79 ПКУ, так як документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Також відповідач під час перевірки не витребував від позивача будь яких доказів на підтвердження існування боргу перед банком за кредитним договором, та пояснень, за який період часу він виник і чи не виходить існування такого боргу за межі строку позовної давності, та інші питання, які стосуються завдань проведеної перевірки.

Крім того, всупереч положень ПКУ стосовно розрахування штрафних (фінансових) санкцій, до оскаржуваного податкового повідомлення - рішення було додано розрахунок фінансових санкцій до акту перевірки, в якому фінансові санкції розраховано за різними видами податкових порушень, але внесена загальна сума обох фінансових санкцій до одного податкового повідомлення - рішення. Так, фінансова санкція за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи міститься у складі штрафної (фінансової) санкції про донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 168.3 ст.168 ПК України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).

Згідно до п. 168.1.5. ст. 168 ПКУ якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 Кодексу, та згідно з пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Кодексу відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.-ІДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано.

У випадку невиконання зазначених вимог ПК України банком, який виконує функції податкового агента, для нього (а не для платника податку з доходу фізичних осіб) настають наслідки у вигляді нарахування податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій, передбачених п. 123.1 ст.123 ПК України. Платник податку, який отримує дохід від податкового агента, не несе відповідальність за ненарахування податковим агентом податкового зобов'язання. ПК України не передбачений обов'язок платника податків, який отримує доходи від податкового агента, щодо нарахування податкового зобов'язання.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказав, що податковим органом було проведена перевірка ФОП ОСОБА_1 в ході якої було встановлено, що за даними АІС ЦБД ДРФО ППФО ОСОБА_1 протягом 2014 року отримав дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі 314 136.62грн. Відповідно до вимог п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового Кодексу України ОСОБА_1 повинен був подати до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеський області податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік у строки відповідно до п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставками відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України у строки відповідно до п. 179.7 ст.179 Податкового Кодексу України. В порушення вимог п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст.162, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 179.1 ст.179,. п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України станом на дату складання акту податкова декларація про майновий стан та доходи за 2014 рік до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області ППФО ОСОБА_1 не надана. В порушення вимог п.179.7 ст.179 Податкового Кодексу України станом на дату складання акту податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 53 159.63грн. до бюджету не сплачено. Отже, податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем в межах та у спосіб визначений законом та скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні учасники процесу підтримали свої правові позиції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1. ст.20, пп.78.1.2 п.78.1.ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового Кодексу України та наказу ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області №375 від 19.10.2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фахівцями ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеської області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (далі ППФО ОСОБА_1), реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі РНОКПП) НОМЕР_1 за період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 28.10.2015 року

№1943/1503-1702/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за період з „01" січня 2014р. по „31" грудня 2014р".

Перевіркою було встановлено порушення п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 179.1 ст.179, п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено неподання декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік по строку 01 травня 2015 року; п.179.7 ст.179 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового,. зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування по строку 01 серпня 2015 року у сумі 53 159,63грн.

На підставі акту від 28.10.2015 року № 1943/1503-1702/НОМЕР_1 відповідачем було сформоване податкове повідомлення-рішення 09.11.2015 року №, яким донараховано ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб у сумі 66619,54 грн., з яких, 53159,63 грн. - за основним платежем, 13459, 91 - штрафна фінансова санкція, у тому числі 13289,91грн. - на підставі п.123.1 ст.123 ПК України за несплату ПДФО у сумі 53159,63грн.; 170грн. на підставі п.120.1 ст.120 ПК України за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік по строку 01.05.2015р.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач 25.11.2015р. звернувся до Головного управління ДФС України в Одеській області зі скаргою. Рішенням від 10.12.2015 року № 1184/Б/15-32-10- 02-08 Головного управління ДФС України в Одеській області залишено без змін податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 09.11.2015 року № , а скаргу позивача - без задоволення.

21.12.2015 року позивач звернувся з повторною скаргою до Державної фіскальної служби України. Рішенням про результати розгляду повторної скарги Державної фіскальної служби України залишено без змін податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 09.11.2015 року № , а скаргу позивача - без задоволення.

ОСОБА_1 оскаржив до суду податкове повідомлення-рішення, вважаючи його незаконним.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.78.1.2, п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно стаття п.79.1, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як вбачається з акту перевірки позивача від 28.10.2015 року, перевірку було проведено на підставі пп.20.1.4 п.20.1. ст.20, пп.78.1.2 п.78.1.ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового Кодексу України та наказу ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області №375 від 19.10.2015 року.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення (№375 від 19.10.2015р.) про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки було направлено на адресу позивача поштою 19.10.2015р., рекомендованим листом, що підтверджується копією фіскального чека та повідомленням про вручення поштового відправлення (отримане позивачем 03.11.2015р.).

При цьому, нормами Податкового кодексу України передбачено обов'язок податкового органу перед початком перевірки направити платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Разом з чим, означені вище норми податкового законодавства не обмежують право податкового органу на проведення перевірки у разі не отримання платником податків копії наказу та повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки або не вчасне їх отримання у разі якщо означені документи були вчасно направленні платникові рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що копії наказу №375 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.10.2015 року, повідомлення про проведення перевірки від 19.10.2015 року відповідно до фіскального чеку АО УАППЗ «Укрпошта» №8711 були направлені на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом 19.10.2015 року та вручені 03.11.2015 року.

Отже в даному випадку посилання позивача на порушення з боку податкового органу його права бути присутнім під час проведення перевірки та надавати свої пояснення, письмові документи, у зв'язку із затримкою у отриманні позивачем копії наказу та повідомлення про проведення перевірки є безпідставними, оскільки відповідачем був дотриманий порядок проведення документальної позапланової перевірки.

З матеріалів справи судом встановлено, що 31.08.2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянином України - ОСОБА_1 укладено кредитний договір №310-08 МК, відповідно до п.п.1.1 якого банк зобов'язується надати позичальникові, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 130 546,00 (сто тридцять тисяч п'ятсот сорок шість) швейцарських франків 00 сантимів, що на день укладання кредитного договору складає 535 918, 35 (п'ятсот тридцять п'ять тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 35 копійок, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до п. 1.2 Термін кредитування : 84 (вісімдесят чотири) місяці. Відповідно до п. 1.2.1 Надання кредиту здійснюється у наступному терміні: 31.08.2006 по 31.08.2013 р. (а. с. 43-50).

Згідно до графіку погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору №310-08 МК від 31.08.2006 року) позичальник зобов'язується виплатити суму кредиту кожного місяця, платежами у розмірі 1554 до 10 числа, починаючи з 10.10.2006 року по 31.08.2013 року.

На виконання умов договору (з наступними додатковими угодами) позивач одержав кредитні кошти у сумі 130546 швейцарських франків.

Повідомленням від 17.02.2014 року за №31-4-51-07/1178 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» повідомив позивача про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, відповідно до змісту якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» нагадує позивачу, що на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 1) від 31.08.2006 року станом на 17 лютого 2014 року за ним обліковується кредитна заборгованість у сумі 77 566,05 (Сімдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят шість) Швейцарських франків 05 сантимів, що складає 751 702,91 (Сімсот п'ятдесят одна тисяча сімсот дві) гривні 91 копійка по курсу НБУ станом на 17 лютого 2014 року. АТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, повідомляє ОСОБА_1, як платника податку на доходи фізичних осіб-боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання його кредитної заборгованості, що станом на 17 лютого 2014 року становить 32 414,85 (Тридцять дві тисячі чотириста чотирнадцять) Швейцарських франків 85 сантимів, що складає 314 136,62 (Триста чотирнадцять тисяч сто тридцять шість) гривень 62 копійки по курсу НБУ станом на 17 лютого 2014 року. Також, банк у даному листі вказує, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та позивачу необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до листа від 08.02.2016 року за вих. №35/3356 за запитом позивача, (отримане та зареєстроване Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за № 59-2/29/8-11 від 15.01.2016 року) Банк повідомив ОСОБА_1, що 17.02.2014 року заборгованість за кредитним договором № 0 1) від 31.08.2006 року була погашена на умовах часткового анулювання боргу. Так, в дату здійснення зазначеної операції з боку Банку позивачу було надане відповідне повідомлення, в якому була зазначена сума боргу, що підлягає анулюванню станом на 17.02.2014 року, а саме: 32 414,85 швейцарських франків. З них, заборгованість за основним боргом - 31 979,46 швейцарських франків, заборгованість за процентами - 435,39 швейцарських франків. Також зазначено, що відповідно до норм Податкового кодексу України анульована заборгованість є доходом позивача, отриманим як додаткове благо. Таким чином, ОСОБА_1 має самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

За змістом пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Згідно з п.162.1 ст.162 КАС України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2ст.164 ПК України.

Відповідно до пп."д" пп.164.2.17 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України (в редакції станом на 09.11.2015р.) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків. Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування. Встановлені в абзацах першому - сьомому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Тобто за приписами ПК України обов'язок боржника самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації виникає при наявності двох умов, зокрема, отримання від кредитора повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом було проведена перевірка ФОП ОСОБА_1, в ході якої було встановлено, що за даними АІС ЦБД ДРФО ППФО ОСОБА_1 протягом 2014 року отримав дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі 314 136.62грн.

З цих підстав та у зв'язку із несплатою ОСОБА_1 відповідної суми ПДФО та неподанням податкової декларації позивачу донараховане податкове зобов'язання з ПДФО та штрафні санкції.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Суд вважає, що додатковим благом позивача може вважатися лише та сума, яка фактично була надана Банком позивачу у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, у разі їх прощення кредитором (анулювання такої заборгованості), але не прощена заборгованість за процентами за користування коштами.

З листа Банка від 08.02.2016 року за вих. №35/3356 вбачається, що анульована станом на 17.02.2014 року сума кредитної заборгованості складає - 32 414,85 швейцарських франків, з яких заборгованість за основним боргом - 31 979,46 швейцарських франків, заборгованість за процентами - 435,39 швейцарських франків.

Отже, анульована сума заборгованості за основним боргом - 31 979,46 швейцарських франків (тіло кредиту) є відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходом позивача, отриманим як додаткове благо.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Суд зазначає, що прощені (анульовані) проценти не є доходом та додатковим благом, оскільки проценти за користування кредитом не є коштами, які фактично отримав позивач, тобто не може вважатись додатковим благом, що підлягає оподаткуванню згідно п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Таким чином, проценти за користування кредитом, нараховані Банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, а тому податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 66619,54 грн., з яких, 53159,63 грн. - за основним платежем, 13459, 91 - штрафна фінансова санкція, підлягає скасуванню в частині нарахування ПДФО на суму прощеного боргу за процентами, що становить 435,39швейц.фр. або 4218,92грн. за курсом Нацбанку України 9,69грн. за 1швейц.фр., тобто сума ПДФО 15% від 4218,92грн. - 632,84грн., а також відповідної суми штрафних санкцій - 25% від 632,84грн., що дорівнює 158,21грн.

Щодо решти оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, то прощення боргу по тілу кредиту в порядку, встановленому ПК України та згідно із положеннями ЦК України у сумі 31979,46швейц.фр. є підставою для виникнення у ОСОБА_1 обов'язку сплатити відповідний ПДФО у сумі 15% від прощеного боргу та задекларувати такий доход у відповідній декларації (додаткове благо).

Позивач не наводить доводів та не надає доказів, з яких би вбачалося, що при здійсненні анулювання заборгованості його кредитор (Банк) порушив встановлений у ст.164 ПК України порядок, у зв'язку із чим в нього не виник обов'язок сплатити спірну суму ПДФО.

Згідно пунктів 49.1, 49.2 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Платники податку на прибуток підприємств, які оподатковуються за ставкою нуль відсотків відповідно до пункту 16 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення цього Кодексу", подають контролюючим органам декларації (розрахунки) з податку на прибуток підприємств за спрощеною формою у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен був подати до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеський області податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік у строки відповідно до п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб на суму анульованої заборгованості за основним боргом по тілу кредиту - 31 979, 46 швейцарських франків.

Суд вважає неправомірним віднесення податковим органом до доходу позивача прощеної суми процентів в розмірі 4218, 92 грн. до доходу у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, тому, відповідно, позивач не був зобов'язаний включати до суми загального оподатковуваного доходу 4218, 92 грн. прощених (анульованих) процентів за кредитним договором.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що сума 314 136, 62 грн., що еквівалентно 32 414, 85 швейцарських франків, є сумою нарахованих процентів за кредитним договором, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами справи, а саме листом АТ «УкрСиббанк» від 08.02.2016 року за вих. №35/3356, де зазначено, що анульована станом на 17.02.2014 року сума кредитної заборгованості складає - 32 414,85 швейцарських франків, з яких заборгованість за основним боргом - 31 979,46 швейцарських франків, заборгованість за процентами - 435,39 швейцарських франків.

Відповідні твердження ОСОБА_1 не були ним доведені в ході розгляду справи в суді, натомість, спростовуються отриманими від кредитора відомостями на запит самого позивача (лист від 08.02.2016р. АТ «УкрСиббанк»).

Решта доводів ОСОБА_1, викладених в позовній заяві, не свідчать про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування 53159,63-4218,92=48940,71грн. ПДФО та 13289,91-158,21=13131,70грн. штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 ПК України.

Щодо об'єднання в одному податковому повідомленні-рішенні фінансових санкцій за різні правопорушення, то суд не вважає, що це є підставою для його скасування, оскільки такий недолік є формальним та не свідчить про незаконність застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 170грн. на підставі п.120.1 ст.120 ПК України за порушення вимог ст.ст.49,162, 179 Податкового кодексу України.

Також суд відхиляє ствердження позивача щодо неналежного встановлення в ході перевірки відомостей про суму прощеної заборгованості, оскільки ДПІ надано на вимогу суду Відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, за якими АТ «УкрСиббанк» виплачено на користь ОСОБА_1 доход у формі «додаткове благо» на суму 314136,62грн., при цьому по ОСОБА_1 за лютий-квітень 2014 року відсутня інформація про доходи.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення в частині нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб на суму анульованого боргу за тілом отриманого кредиту, при цьому суд вважає безпідставним нарахування означеного податку на суму анульованих процентів за кредитом, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині нарахування - 632, 84 грн. за основним платежем та 158, 21 грн. - за штрафними фінансовими санкціями, а позовні вимоги - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області від 09.11.2015 року № в частині нарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 632, 84 грн. за основним платежем та 158, 21 грн. - штрафна фінансова санкція

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2016р.

Суддя М.М. Аракелян