Справа № 369/153/16-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/153/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук Л.М. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов"язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) 11 січня 2016 року звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області (далі - Відповідач) про зобов'язання Відповідача здійснити перерахунок та проводити подальшу виплату державної пенсії Позивачу з 17.12.1999 року виходячи з розмірів мінімальної пенсії з урахуванням вимог ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до збільшення розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом; зобов'язання Відповідача здійснити перерахунок та проводити подальшу виплату Позивачу додаткової пенсії за шкоду спричинену здоров»ю, установивши її в розмірі 75% пенсії за 17.12.1999 рік, виходячи із розмірів мінімальної пенсії, з урахуванням вимог ст.ст.50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до збільшення розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року адміністративний позов за період з 17 грудня 1999 року по 11 липня 2015 року залишено без розгляду.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції постановлено в порядку скороченого провадження.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач

є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим Київською облдержадміністрацією 14 січня 2000 року.

Згідно довідки МСЕК Сер. НОМЕР_1 від 29 січня 2001 року Позивач є інвалідом ІІ групи по захворюванню, що пов»язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, група інвалідності встановлена довічно.

До 01 жовтня 2013 року Позивач перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України Радомишльського району Житомирської області.

З 01 жовтня 2013 року і по даний час Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області та отримує пенсію, як інвалід ІІ групи у зв'язку із захворюванням, пов»язаним із впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно розпорядження №133063 від 04 січня 2012 року Позивач отримує пенсію по інвалідності.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» №1622-VІІ від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров»я, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 43 Гірничого закону України, статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Поряд із цим, другим абзацом пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який набрав чинності 01 січня 2015 року, передбачено, зокрема, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, а саме у третьому пункті його резолютивної частини, дано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, Європейський суд з прав людини в ухвалі від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (Заява №43331/12), зазначив, що навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті.

Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними. Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції (п. 26 та 27 ухвали ЄСПЛ від 03 червня 2014 року).

Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що у 2015 році виплати, передбачені, зокрема ст.ст.39, 49, 50, 51, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинні здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановами Кабінету Міністрів України №745 від 06 липня 2011 року та №1210 від 23 листопада 2011 року визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру пенсійних виплат застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а тому розмір пенсії Позивачу, як особі, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у 2015 році повинен визначатися відповідно до вказаних постанов Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія постанови Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року у справі №2-а-8070/11, якою позов ОСОБА_2 до УПФУ в Макарівському районі Київської області задоволено частково. Визнано відмову УПФУ в Макарівському районі Київської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 протиправною; зобов'язано УПФУ в Макарівському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам віднесеним до 1-ї категорії інваліду другої групи в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 24 січня 2011 року по 22 липня 2011 року включно та державної пенсії особам, які віднесені до другої категорії по 2-й групі по інвалідності у розмірі 08 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 24 січня 2011 року.

Так, постанова Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року згідно розпорядження УПФУ у Макарівському районі за №133065 від 04 січня 21012 року виконана.

Згідно п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім»ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Слід звернути увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення Позивача

до Відповідача з відповідною заявою про проведення перерахунку пенсії.

Таким чином, Відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та не порушував права та інтереси Позивача щодо здійснення її перерахунку пенсії.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій суб'єкта владних повноважень та відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

За приписами ч.10 ст.183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 13 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.