Справа № 826/25569/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2016 року № 826/25569/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПЕГАС-СК"
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 05.11.2015 № та № 000697202,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕГАС-СК" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 05.11.2015 № та № 000697202.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ІП "Логін" () за період лютий 2015 року, ТОВ "БСХ Побутова Техніка" () за період лютий, квітень, травень 2015 року, ТОВ "РМ Логістик" () за період лютий, квітень 2015 року, ТОВ "Марлеон" () за період квітень 2015 року та ТОВ "ДФ Груп" () за період січень 2015 року.

Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, укладені між позивачем та ТОВ "Марлеон" і ТОВ "ДФ Груп" не спричиняють реального настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з такими висновками податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ "Марлеон" і ТОВ "ДФ Груп", які мали реальний характер та за якими було отримано товар використаний позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав додаткові усні пояснення та просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечила, у судовому засіданні 02.02.2016 надала суду письмові заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки № 924/26-54-22-02-33592087 від 20.10.2015 інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 06.10.2015 по 12.10.2015 Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києва була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕГАС-СК" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ІП "Логін" () за період лютий 2015 року, ТОВ "БСХ Побутова Техніка" () за період лютий, квітень, травень 2015 року, ТОВ "РМ Логістик" () за період лютий, квітень 2015 року, ТОВ "Марлеон" () за період квітень 2015 року та ТОВ "ДФ Груп" () за період січень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 924/26-54-22-02-33592087 від 20.10.2015, яким встановлено порушення пункту 185.1 ст.185, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму 15774 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 15774 грн. та порушення пункту 185.1 ст.185, пунктів 198.1, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Пегас-СК" завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 26652 грн. у квітні 2015 року.

05.11.2015 на підставі акту № 924/26-54-22-02-33592087 від 20.10.2015 прийняті податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 23 661,00 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 7887,00 грн. та № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 26 652,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пегас-СК" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № та № від 05.11.2015, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та ТОВ "Марлеон" і ТОВ "ДФ Груп" реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов'язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач, у період, який перевірявся податковим органом, мав правовідносини з ТОВ "ДФ Груп" за договором поставки №2406/14 від 24.06.2014, за яким ТОВ "ДФ Груп" зобов'язувалось поставляти позивачу товар у встановлені строки, а позивач прийняти товар і сплатити за нього на умовах цього договору.

На підтвердження факту отримання послуг за зазначеним договором позивачем надано суду копії договору, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та рахунків на оплату.

Підставою для здійснення взаємовідносин Товариства з ТОВ "Марлеон", в період, який перевірявся податковим органом був договір поставки № 2104/15 від 21.04.2015, за яким ТОВ "Марлеон" зобов'язувалось поставляти позивачу товар у встановлені строки, а позивач прийняти товар і сплатити за нього на умовах цього договору.

На підтвердження факту отримання послуг за зазначеним договором позивачем надано суду копії договору, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та рахунків на оплату.

Основними видами діяльності позивача за ВЕД, зокрема, є: "46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями для нього", "47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах", "47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами", а отже отримані від ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" товари були використані позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп".

Необґрунтованість посилань відповідача, як на підтвердження відсутності фінансово - господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" на факт того, що позивачем не надано до перевірки документів складського обліку, що підтверджують оприбуткування, рух та списання товару на кожному етапі його діяльності, зумовлюється тим, що зазначені документи можуть лише підтверджувати факт документального оформлення внутрішнього переміщення товару, водночас не є первинним документами, які мають підтверджувати факті існування фінансово - господарських взаємовідносин між суб'єктами господарювання.

Щодо посилань відповідача на факт того, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних ТОВ "ДФ Груп" не заповнено поле «пункт відправлення», що не дає змоги встановити місце завантаження та пункт відправлення товарно-матеріальних цінностей суд зазначає наступне.

Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.01.2016 у справі № 826/6697/14.

Посилання відповідача на факт відсутності фінансово - господарських взаємовідносин між ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" та їх певними контрагентами постачальниками, як на підтвердження відсутності фінансово - господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" не приймаються судом до уваги з огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту здійснення ТОВ "Марлеон" та ТОВ "ДФ Груп" поставки товару позивачу саме за рахунок фінансово - господарських взаємовідносин з певними контрагентами постачальниками.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ "ДФ Груп" договором поставки № 2406/14 від 24.06.2014 та з ТОВ "Марлеон" за договором поставки № 2104/15 від 21.04.2015 суду не надано та не зазначено про причини неможливості їх надання, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "ДФ Груп" договором поставки № 2406/14 від 24.06.2014 та з ТОВ "Марлеон" за договором поставки № 2104/15 від 21.04.2015 мали реальний товарний характер.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Реальність та товарність господарських операцій між позивачем та ТОВ "ДФ Груп" договором поставки № 2406/14 від 24.06.2014 та з ТОВ "Марлеон" за договором поставки № 2104/15 від 21.04.2015 в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача було право на формування податкового кредиту по операціях з ТОВ "ДФ Груп" договором поставки № 2406/14 від 24.06.2014 та з ТОВ "Марлеон" за договором поставки №2104/15 від 21.04.2015.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києва № від 05.11.2015 та № від 05.11.2015.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов