Справа № 824/826/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/826/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача Малишевої І.В. та представника відповідача Драган О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Путильського районного споживчого товариства до Державної податкової інспекції у Путильському районі Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2008 року Путильське районне споживче товариство звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Путильському районі про визнання недійсними та скасування рішень. Позивач просив суд визнати недійсними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Путильському районі про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 15 липня 2008 року та № від 19 вересня 2008 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що перевіркою встановлено порушення позивачем термінів переходу з використання розрахункової книжки на застосування реєстраторів розрахункових операцій, при цьому порушень в обліку розрахункових операцій Путильське районне споживче товариство не допустило. Зазначав, що фінансові санкції, передбачені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпадають під визначення адміністративно-господарських санкцій, які передбачені Господарським кодексом України. Зокрема, статтею 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Також вказував, що при перерахуванні штрафних санкцій в сторону збільшення не було враховано, що на Путильське споживче товариство (його підприємства) розповсюджується дія Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і йому надано статус гірських, для яких встановлено граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій в розмірі 200000 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити. При цьому надав заперечення у письмовій формі, в яких вказував, що при перевірці виявлено порушенням пункту 1 статті 3 Закону№265/95-ВР, а саме розрахункові операції підприємства позивача здійснювалися без застосування реєстраторів розрахункових операцій. Також вказував на безпідставність тверджень позивача, що на момент застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій сплив річний строк.

Постановою Господарського суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року позовні вимоги Путильського районного споживчого товариства задоволено. Визнано нечинними рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 15 липня 2008 року та № від 19 вересня 2008 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року постанову Господарського суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) № від 15 липня 2008 року та № від 19 вересня 2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 квітня 2015 року постанову Господарського суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, зокрема, про те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки обставинам справи, а саме не встановлено: момент перевищення обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн. та з якого моменту позивач зобов'язаний був застосовувати реєстратор розрахункових операцій; суми розрахункових операцій, що були не проведені через реєстраторів розрахункових операцій з моменту його обов'язкового застосування та розмір штрафних санкцій, який підлягав застосуванню до позивача за вищезазначене порушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позові. Водночас, уточнив їх та просив суд визнати протиправними оскаржувані рішення відповідача. При цьому надав додаткові пояснення. Зазначав, що прийняті відповідачем рішення суперечать один одному. Так, рішення № від 15 липня 2008 року приймалось виходячи з того, що позивач перевищив граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій (200 тис. грн) на об'єкт господарювання, а рішення № від 19 вересня 2008 року приймалося виходячи з того, що позивач перевищив граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій (75 тис. грн.) на один структурний відокремлений підрозділ. Вказував, що відповідачем неправильно розраховані суми санкцій. Сума штрафної санкції в розмірі 497345,5 грн обрахована неправильно виходячи з додаткових пояснень відповідача. Сума фінансової санкції в розмірі 584 869, 50 грн., зазначена в рішенні № від 19 вересня 2008 року, безпідставно застосована до позивача, оскільки позивачу надано статус гірський, для яких встановлено граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн.

Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив суд у його задоволенні відмовити повністю. Зазначав, що момент перевищення обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн. виник 10 грудня 2007 року. Даний факт податкова встановила за рахунок сумарної перевірки та додавання виручки за кожен місяць. Тому з наступного місяця, 10 січня 2008 року, позивач зобов'язаний був застосувати РРО. Однак ним розрахункові операції надалі здійснювалися без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Також відповідач вказав, що сам позивач не ставить під сумнів факт перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн 10 грудня 2007 року, а робить акцент на продовженні проведення розрахункових операцій із застосуванням книг обліку розрахункових операцій.

На запитання суду, які суми розрахункових операцій не проведені через реєстраторів розрахункових операцій, з моменту його обов'язкового застосування, відповідач вказав, що за 2007 рік -116973,90 грн., а за 2008 рік - 99401,10 грн. Враховуючи зазначене, розмір штрафної санкції за вищезазначені порушення становив за 2007 рік - 584869,50 грн., за 2008 рік - 497345,50 грн. Крім цього зазначив, що розбіжність з підрахунками позивача за 2008 рік в сумі 340 грн. виникла, у зв'язку з застосуванням до позивача штрафної санкції за не зберігання книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено, що магазин ГВП «Горяночка» розташоване в с. Підзахаричі, Путильського району Чернівецької області, є господарською одиницею Путильського районного споживчого товариства, яке має статус гірського та здійснювало як суб'єкт підприємницької діяльності розрахункові операції із використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій.

Державною податковою інспекцією у Путильському районі проведено перевірку Путильського районного споживчого товариства щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності.

Під час перевірки використовувались: звіти про використання розрахункових книжок; книги обліку розрахункових операцій; використанні розрахункові книжки що були дослідженні в судовому засіданні; касові книги з 01 січня 2007 року по 20 червня 2008 року.

За результатами перевірки складено акт № 04 від 20 червня 2008 року, відповідно до якого в структурному підрозділі - магазині ГВП «Горяночка» Путильського споживчого товариства зафіксовано перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) та проведення продажу товарів без застосування реєстраторів розрахункових операцій, що є порушенням пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 23 серпня 2000 року №1336.

На підставі зазначеного акту Державною податковою інспекцією у Путильському районі було прийнято рішення від 15 липня 2008 року за № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з cічня по червень 2008 року в сумі 497345,50 грн.(99401,10*5+340). Також даним рішенням застосовано до позивача санкцію за не зберігання книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок в сумі 340 грн.

Не погодившись з даним рішенням Путильське споживче товариство звернулося із скаргою до ДПА в Чернівецькій області, яка своїм рішенням за № 7046/10/25-009 від 05 вересня 2008 збільшила на 584869,50 грн. суму штрафних санкцій, визначену у рішенні від 15 липня 2008 року № .

Внаслідок зазначеного відповідачем прийнято оскаржуване рішення від 19 вересня 2008 року за № на суму 584869,50 грн.(116979,90*5) за порушення статей 3, 10 Закону № 265/95-ВР з січня по грудень 2007 року.

Зазначені вище рішення залишені без змін рішенням ДПА України від 30 жовтня 2008 року за № 10620/6/25-0425.

До встановлених судом обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках передбачених цим законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до статті 10 Закону №265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики і Державної податкової адміністрації України.

Такий перелік затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 року №1336 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

При цьому граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), у разі перевищення якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, для форм та умов проведення діяльності, визначених у пункті 22 переліку, тобто провадження діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єктами підприємницької діяльності на території сіл і селищ міського типу, яким згідно із Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надано статус гірських, становить 200 тис. гривень на один суб'єкт господарської діяльності.

Терміни переведення суб'єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій або безготівковій формі із застосуванням РРО були визначені постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року №121. Нею, зокрема, передбачалось, що строк переведення суб'єктів підприємницької діяльності на облік операцій із застосуванням РРО складає один місяць з дати перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій.

Таким чином, позивач протягом місяця починаючи з дня перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн зобов'язаний був перейти на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій.

Суд зазначає, що вищезазначеними нормами встановлено виняток із загальних правил здійснення розрахункових операцій, враховуючи певні особливості місця здійснення підприємницької діяльності, як-то у гірській місцевості. При цьому такий виняток містить певні обмеження, які у випадку їх порушення, зобов'язують суб'єкта підприємництва перейти на загальні правила проведення розрахунків, зокрема із застосуванням РРО. До таких обмежень відноситься граничний річний обсяг розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг).

Встановивши відповідальність за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, норма пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР не передбачає будь-яких підстав для звільнення від такої відповідальності.

Судом, враховуючи вимоги ухвали суду касаційної інстанції, на підставі пояснень відповідача та наявних у справі матеріалів встановлено, що момент перевищення обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн. виник 10 грудня 2007 року.

Даний факт податкова встановила за рахунок сумарної перевірки та додавання виручки за кожен місяць.

Зазначене позивачем на підставі належних доказів не спростовано.

З наступного місяця, 10 січня 2008 року позивач зобов'язаний був застосувати РРО.

На запитання суду, які суми розрахункових операцій не проведені через реєстраторів розрахункових операцій, з моменту його обов'язкового застосування, відповідач вказав, що за 2007 рік -116973,90 грн, а за 2008 рік - 99401,10 грн. Відповідно, розмір штрафної санкції за вищезазначені порушення становив за 2007 рік - 584869,50 грн (116973,90 грн х 5), за 2008 рік - 497005,50 грн (99401,10 грн х 5).

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що рішенням № від 15 липня 2008 року до позивача, крім зазначеного вище порушення, було також застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн за не зберігання книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок.

Відносно факту зазначеного порушення та правомірності застосованої у розмірі 340,00 грн штрафної санкції позивач не заперечував.

З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що позивачем не спростовано факт перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн 10 грудня 2007 року, суд приходить до висновку про правомірність застосованої до позивача штрафної санкції у розмірі, встановленому пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР.

Відтак, оскаржуване рішення № від 15 липня 2008 року є правомірним й скасуванню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19 вересня 2008 року № , то суд зазначає наступне.

Так, підставою для збільшення розміру штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до позивача згідно з цим рішенням, стало те, що магазин ГВП «Горяночка» входить до мережі підприємств споживчої кооперації, для яких згідно з пунктом 2 постанови №1336, пунктом 4 Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2003 року №1164) річний обсяг розрахункових операцій, з досягненням якого виникає обов'язок проводити розрахункові операції через РРО, встановлений як 75 тис. гривень на один структурний (відокремлений) підрозділ (пункт продажу товарів (надання послуг).

Тобто, відповідач розрахував зазначену фінансову санкцію виходячи з граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) у розмірі 75 тис. грн по відношенню до кожного структурного підрозділу позивача, в даному випадку ГВП «Горяночка».

При цьому не врахував, що на позивача розповсюджується дія Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і йому надано статус гірського, для яких встановлено граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій у розмірі 200 тис. грн.

Суд зазначає, що колізія між нормами пунктів 4 та 22 Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій вирішується на користь норми пункту 22 як спеціальної норми, яка визначає правовий статус підприємств, що здійснюють діяльність у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на території сіл і селищ міського типу, яким надано статус гірських.

З огляду на це, у відповідача не було законних підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 584869,50 грн рішенням від 19 вересня 2008 року № .

При цьому, вирішуючи даний спір, крім вищезазначеного, судом також було враховано правову позицію Вищого адміністративного суду України, наведену у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі з аналогічних правовідносин між тими самими сторонами (К/9991/10650/12).

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень частково довів правомірність оскаржуваних рішень. Водночас доводи позивача в обґрунтування заявлених вимог є обґрунтованими лише в частині оскарження рішення від 19 вересня 2008 року №.

Поряд з цим, стосовно позиції позивача щодо порушення відповідачем строків для застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, то суд з цим не погоджується з наступних підстав.

Згідно пункту 10 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17 березня 2001 року та зареєстрованої в Мін'юсті України 23 березня 2001 року за №268/5459, факти порушень податкового та іншого законодавства посадова особа органу державної податкової служби оформляє актом перевірки, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів та вказуються конкретні їх пункти і статті. Такий акт підписується посадовими особами контролюючого органу та підприємства.

Акт перевірки - службовий документ, що складається посадовими особами ОДПС за результатами проведеної перевірки та є основним джерелом доказової бази щодо виявлених та зафіксованих порушень. Тобто, датою встановлення порушення є дата складання акту перевірки - 20 червня 2008 року.

Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР відповідачем були винесені 15 липня 2008 року (№ ) та 19 вересня 2008 року (№ ).

Отже, відповідачем дотриманий шестимісячний строк з дня виявлення порушення для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Подання позивачем до відповідача звітів про використання розрахункових книжок не можна вважати виявленням перевищення граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій позивача.

Таким чином, відповідачем не порушено вимоги статті 250 Господарського кодексу України.

До того ж, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 квітня 2015 року не міститься висновку про порушення відповідачем строків для застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених Путильським районним споживчим товариством позовних вимог.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Путильському районі про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19 вересня 2008 року №.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 08 квітня 2016 року.