Справа № 815/433/16
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/433/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (Надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Надалі - Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській обл.), державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (Надалі - Державний реєстратор), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача КП "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича №23685043 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області провести державну реєстрацію на ім'я позивача право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду по праві №2-702/09 від 07 квітня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в серпні 2015 року вона звернулась до Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській обл. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності домоволодіння, що належить їй на підставі прийнятої спадщини, при цьому факт прийняття спадщини встановлено рішенням Суворовського районного суду від 07 квітня 2009 року. Однак, державним реєстратором прийнято рішення, яким позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі того, що за такою же адресою зареєстровано право власності за іншою особою. На думку позивача, державний реєстратор безпідставно відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на домоволодіння, яке належить їй на законних підставах, з урахуванням чого рішення №23685043 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В судове засідання представник позивача не прибула. Через канцелярію суду за вхід. №7291/16 подала заяву, відповідно до якої просить суд розглянути вказану справу без участі позивача в порядку письмового провадження.

Представник Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській обл. до суду не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, якою представника відповідача повідомлено про дату та час наступного судового засідання (а.с.52). Жодних заяв, клопотань про неможливість прибути до суду не надходило. Через канцелярію суду, представник відповідача подав письмові заперечення в яких зазначив зокрема, що позивач звернулась до Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській обл. із заявою про державну реєстрацію права власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, однак станом на момент звернення ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про право власності за іншою особою ОСОБА_3 на будинок за тією ж самою адресою - АДРЕСА_1. З урахуванням чого, реєстрація права власності не є можливою виходячи з норм діючого законодавства. За таких умов, рішення державного реєстратора №23685043 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є таким, що прийняте на підставі та у спосіб встановленого на рівні законодавства, у зв'язку з чим представник Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській обл. просить суд відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог (а.с.57-62).

Представник державного реєстратора в судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується наявним в матеріалах справи електронним звітом (а.с.53). Жодних заяв, клопотань про неможливість прибути до суду або ж заперечень на адміністративний позов не надходило.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» до суду не прибула. Через канцелярію суду за вхід. №6800/16 подала клопотання, відповідно до якого просить суд розглянути справу за відсутності представника третьої особи (а.с.55).

Отже, суд вважає, що вжив усіх заходів щодо належного сповіщення сторін про час, дату та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ч.1 ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, суд ухвалив про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження згідно приписів ч.6 ст.128 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2009р. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі №2-702/09 встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.; визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається з літ. «А» коридор - 10,3 кв.м., двох житлових кімнат - площею 6,94 кв.м. і 20,98 кв.м., коридору - 4,5 кв.м., комори 5,5 кв.м., всього по І-поверху - 48,22 кв.м., а також: 3-х сараїв - площею 17,38 кв.м., 9,3 кв.м., 9,0 кв.м.; під літ. «Б» - літня кухня, «б» - тамбур, «Г» - вбиральня, І - мостіння, №1-2 - огородження в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.14-15).

07 серпня 2015 року позивач звернулась до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою №12720033 про державну реєстрацію права власності домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

14 серпня 2015 року Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича №23685043 відмовлено позивачу у держаній реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що подані для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.21).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач оскаржила його до суду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягаючими задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України, згідно зі ст.ст.10, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч.3 ст.10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

При цьому, вичерпний перелік підстав для відмови у проведені держаної реєстрації прав та їх обтяжень встановлено ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з яких зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у проведені державної реєстрації прав та їх обтяжень Державний реєстратор зазначив про невідповідність поданих ОСОБА_1 документів вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документів, що їх посвідчують з огляду на те, що за адресою: АДРЕСА_1 - вже зареєстровано право власності за іншою особою.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 14.08.2015р. в Реєстрі наявний запис про державну реєстрацію права власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на 1/1 частку, на підставі договору купівлі-продажу за №12258 від 31.07.2002р. за ОСОБА_3 (а.с.65-66).

Вирішуючи спір, суд враховує, що зі змісту ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що до кола повноважень держаного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення у заявника речового права на нерухоме майно або є його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Зазначені положення Закону встановлюють межі дослідження наведених юридичних фактів. Цими межами і є подані документи та права, які з них виникають. З точки зору юридичних фактів встановленню підлягають наступні обставини: чи відповідає поведінка особи на момент вчинення правочину тим правовим моделям, які в подальшому є необхідними для державної реєстрації прав, що виникли внаслідок цього правочину; чи виникло в особи право, яке підлягає державній реєстрації; чи належним чином зафіксовані юридичні факти в документах, які подаються для проведення реєстрації; чи достатньо їх для проведення реєстрації тощо. Іншими словами - державний реєстратор повинен встановити ті юридичні факти, які виникають безпосередньо з поданих документів, а не ті, які були необхідними для їх видачі.

Державний реєстратор у силу свого правового статусу не може сліпо слідкувати документам тих органів, які їх видали. За нього несе відповідальність держава, а тому він повинен робити все в межах його компетенції для того, щоб надати учасникам обороту нерухомості державні гарантії охорони та захисту їх прав на нерухомість. Ця обставина, у свою чергу, має позитивно впливати на весь оборот нерухомості й захищеність прав його учасників, оскільки мінімізує ризики державної реєстрації прав на нерухоме майно або їх обтяжень з помилками.

У кожному конкретному випадку коло юридичних фактів, що підлягають встановленню, визначаються Законом та підзаконними нормативно-правовими актами. Водночас п.1 ч.2 ст.9 Закону окреслює обов'язкове до встановлення коло юридичних фактів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них, зокрема, належать відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Основною рисою професійної діяльності державного реєстратора прав на нерухоме майно є те, що на його діяльність поширюється спеціально-дозвільний метод регулювання, тобто він може робити лише те, що прямо дозволено законом, у зв'язку з чим його можливості зі встановлення юридичних фактів, у тому числі встановлення глибини та якості такого встановлення, визначаються відповідними положеннями закону та підзаконних нормативно-правових актів.

Відповідно до вище викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду заяви позивача про державну реєстрацію права власності державний реєстратор прав на нерухоме майно дійшов вірного висновку, що подані ОСОБА_1 документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, та згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для прийняття рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, враховуючи, що судом встановлено законність та обґрунтованість дій державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича під час прийняття Рішення №23685043 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 9, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова