Справа № 4444/1597/15-а,2-а/444/26/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 р. Справа № 876/12039/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

третьої особи ОСОБА_1,

представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Рава-Руської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Рава-Руської міської ради, третьої особи ОСОБА_1, в якому просять визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області № 103 від 31 жовтня 2014 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1, з влаштуванням літньої веранди» та № 7 від 26 лютого 2015 року «Про погодження гр. ОСОБА_1 «Ескізного проекту реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1, з влаштуванням літньої веранди» .

В обгрунтування позовних вимог зазначають, що оскаржувані рішення відповідача порушують їх права та інтереси, оскільки будинок АДРЕСА_2 (власниками квартир якого є позивачі) та будинок АДРЕСА_1 знаходяться на спільній земельній ділянці, яка не виділена в натурі та відведена для обслуговування цих будинків і перебуває в комунальній власності.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять постанову суду скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначають, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та служить для обслуговування будинків - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Також апелянти зазначають, що на земельній ділянці знаходяться господарські споруди, які належать власникам квартир в будинку АДРЕСА_2 та власнику будинку АДРЕСА_1, порядок користування земельною ділянкою не визначений. Вважають, що гр. ОСОБА_1 самовільно захопив частину землі, якою користувались вони, як співвласники квартир, чим перекрив їм доступ до вигрібної ями.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що третій особі - ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є власниками квартир № 1 та № 2 у буд. АДРЕСА_2.

З рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради № 103 від 31.10.2014 року, вбачається, що ОСОБА_1 наданий дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 з влаштуванням літньої веранди і зобов'язано його виготовити проектно-кошторисну документацію та погодити її відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради № 7 від 26.02.2015 року, що погоджено ОСОБА_1 «Ескізний проект реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 з влаштуванням літньої веранди.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що орган місцевого самоврядування діяв у межах своїх повноважень і права позивачів оскаржуваними рішеннями не порушені.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у області земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети.

Згідно ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва, до яких належать: власні (самоврядні) повноваження: організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення; виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об'єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності; розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об'єктів на відповідній території; залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об'єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування; визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; координація на відповідній території діяльності суб'єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів; надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності; делеговані повноваження: прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством; організація роботи, пов'язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів; організація охорони, реставрації та використання пам'яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників; вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

Тобто, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, належить, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що на органи місцевого самоврядування законом покладені обов'язки у галузі будівництва, дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій, оскаржувані рішення винесені з дотриманням процедури та відповідають вимогам чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваних рішень виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області не були порушені вимоги законодавства, оскільки відповідач діяв виключно у спосіб, передбачений законом.

Апеляційний суд також зазначає, що підставами для визнання недійсним рішень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт і обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів юридичної чи фізичної особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи така особа є належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

Таким чином, підставами для визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою визнання протиправними рішення є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається із матеріалів справи житловий будинок в АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 з 02.01.2007 року. Житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності Рава-Руської міської ради, складається з двох квартир, які приватизовані громадянами, і на даний час є у власності ОСОБА_6 - кв. №2, ОСОБА_5 кв. - №1.

Земельна ділянка, на якій розміщені житлові будинки у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належить до земель громадської та житлової забудови та перебуває у комунальній власності. Рішень Рава-Руської міської ради з приводу надання, закріплення земельної ділянки, ділянок за будинками в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 не приймалося. Площі і межі земельних ділянок встановлюються відповідно до проектів землеустрою відповідно до рішень ради і на замовлення громадян землевпорядними організаціями. В даному випадку таких рішень та проектів землеустрою не виготовлялося.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що права та інтереси позивачів оскаржуваними рішеннями не порушуються. Крім того, позивачі є лише власниками квартир, а не власниками цілого будинку, відтак у них відсутнє право для розпорядження земельною ділянкою, яка може бути надана для обслуговування будинку, а не квартир, тому, в даному випадку відсутній факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що орган місцевого самоврядування діяв відповідно до повноважень наданих законом, тоді як позивачами у даному випадку не наведено доказів порушення прав чи охоронюваних законом їх інтересів.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Жовківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року у справі № 444/1597/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 11.04.2016 року