Справа № 822/4192/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/5495/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (Нетішинське відділення) та Публічного акціонерного товариства «Управління будівництва Хмельницької АЕС»

на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015

та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2014

у справі № 822/4192/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Управління будівництва Хмельницької АЕС»

до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції в особі Нетішинського відділення

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Управління будівництва Хмельницької АЕС» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2014 № та № Славутської об'єднаної державної податкової інспекції в особі Нетішинського відділення, правонаступником якої є Славутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (Нетішинське відділення).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2014, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015, з урахуванням ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.11.2014, позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 № в частині основного платежу 208 736 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 104 519 грн., в решті позову - відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог; справу направити в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідача позивач просить залишити її без задоволення, як необґрунтовану, а справу в частині відмови в задоволенні позовних вимог направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, складено акт № 573/22/21339688 від 06.06.2014, в якому зафіксовано порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.2, ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток за 2 квартал 2012 року на суму 124 459 грн. та пп. 14.1.181, пп. 141.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.2, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 237 572 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 23.06.2014 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 491 358 грн., в т.ч.: 327 572 грн. основного платежу та 163 786 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186 689 грн., в т.ч.: 124 459 грн. основного платежу та 62 230 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 № було відкликано в частині 303 грн. грошового зобов'язання по податку на додану вартість та 151,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій та відповідач податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2014 № визначив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 490 904 грн., в т.ч.: 327 269 грн. основного платежу та 163 635 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що 01.03.2012 між позивачем і ТОВ «Юридична компанія «Експіріенс ЛО» було укладено договір доручення, за умовами якого позивач доручає ТОВ «Юридична компанія «Експіріенс ЛО» стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість в сумі 2 844 780,77 грн. по наказу Господарського суду Хмельницької області. За виконання договору позивач зобов'язався виплатити винагороду в розмірі 25% від суми, яка підлягала стягненню, що склало 711 195,20 грн. та включено до складу витрат в перевіряємому періоді.

Грошові кошти від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рахунки позивача, відповідно до платіжних доручень № 2843 від 28.04.2012, № 3239 від 17.05.2012, № 8451 від 28.05.2012, № 3480 від 30.05.2012 по виконанню рішення суду, надійшли в добровільному порядку.

Разом з тим, позивач на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Експіріенс ЛО» перерахував за період з 11.05 по 31.05.2012 грошові кошти у розмірі 711 195,20 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодекс.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Слід зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податку на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Враховуючи те, що надання позивачу послуг ТОВ «Юридична компанія «Експіріенс ЛО» на суму 711 195,20 грн. не підтверджено належною первинною документацією та встановлено відсутність зв'язку отримання таких послуг з господарською діяльністю позивача (кошти від ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області надійшли на рахунок позивача в добровільному порядку), тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо правомірності донарахування позивачу сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за результатами відображених операцій з ТОВ «Юридична компанія «Експіріенс ЛО» в податковому обліку.

Також, висновок для донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № від 23.06.2014 відповідачем зроблено з посиланням на неврахування позивачем податкового кредиту в сумі 208 736 грн. по податкових накладних, виписаних суб'єктами господарювання в порушення вимог п. 16 Порядку заповнення податкової накладної, а саме: відсутній електронний підпис уповноваженої особи.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як встановлено в судовому порядку з підтвердженням матеріалів справи, спірні податкові накладні на момент перевірки були оформлені у відповідності до п. п. 2-6, 16 Порядку заповнення податкової накладної, також були занесені до Єдиного реєстру податкових накладних, факт реєстрації податкових накладних було підтверджено в кожному конкретному випадку витягом із Єдиного реєстру податкових накладних.

Таким чином, податковий орган, донараховуючи суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 208 736 грн. основного платежу та 104 519 грн. штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням № від 23.06.2014, помилково не врахував податкові накладні, які були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційні скарги сторін - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (Нетішинське відділення) та Публічного акціонерного товариства «Управління будівництва Хмельницької АЕС» відхилити.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний