Справа № 800/220/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

11 квітня 2016 року м. Київ справа № 800/220/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти рішення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Верховної Ради України, в якому просить визнати протиправними дії Верховної Ради України в частині прийняття пункту 9 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» № 76-VIIІ від 28 грудня 2014 року, яким виключено пункти 7, 16 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3552-ХІІ від 22 жовтня 1993 року, та зобов'язати Верховну Раду України скасувати пункт 9 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» № 76-VIIІ від 28 грудня 2014 року та відновити дію пунктів 7, 16 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3552-ХІІ від 22 жовтня 1993 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що пункт 9 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» № 76-VIIІ від 28 грудня 2014 року порушує його право як учасника війни на пільговий проїзд та є таким, що не відповідає статті 22 Конституції України.

Відповідно до частини 4 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Згідно частини 1 цієї статті її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дійчи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно зі статтею 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності (частина 1 статті 152 Конституції України).

Гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України згідно зі статтею 2 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР є завданням Конституційного Суду України. Тому саме цей орган судової влади наділений повноваженнями приймати рішення та давати висновки у справах щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України (пункт 1 статті 13 цього Закону).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про Конституційний Суд України» підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність Конституції України; порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

Враховуючи викладене, невідповідність Конституції України актів Верховної Ради України, як і порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки позивач вважає, що пункт 9 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» № 76-VIIІ від 28 грудня 2014 року не відповідає Конституції України та порушує його особисті немайнові права, передбачені Конституцією України, розгляд цього питання віднесений до юрисдикції Конституційного Суду України.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому у відповідності до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 109, статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Верховної Ради України про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя Я.Л. Іваненко