Справа № 803/2174/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/9120/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Голік Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ДФІ у Волинській області 28.10.2014 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, в якому просила зобов'язати відповідача виконати п. 5 та п. 8 вимог Державної фінансової інспекції у Волинській області від 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752 про відшкодування зайво сплачених коштів на загальну суму 75237,80 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено. Зобов'язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області виконати пункти 5 та 8 листа-вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області «Про усунення порушень» від 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752 на загальну суму 75237,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що чинним законодавством не передбачено обов'язку здійснення виплат зарплати частково з загального фонду бюджету, а частково - із спеціального фонду бюджету, а тому при нарахуванні та виплаті із загального бюджету АРЗ СП УДСНС України у Волинській області заробітної плати та нарахування її за роботи, що виконувались працівниками з метою наповнення спеціального фонду бюджету діяв правомірно, а позовна вимога Державної фінансової Інспекції у Волинській області щодо покриття за рахунок асигнувань загального фонду кошторису витрат на оплату праці працівників, задіяних для надання платних послуг, які підлягають відшкодуванню за рахунок доходів спецфонду, в сумі 70545,49 грн. шляхом перерахування до державного бюджету є безпідставною, та такою, що не відповідає чинному законодавству. Щодо виконання усунення порушення законодавства щодо оплати завищеного обсягу наданих КП "Луцькводоканал" послуг з водовідведення на суму 4692,31 грн., то зазначені в п. 8 листа Державної фінансової інспекції у Волинській області "Про усунення порушень" апелянт зазначає, що 14.10.2014 року АРЗ СП УДСНС України у Волинській області звернулось до КП "Луцькводоканал" з вимогою про проведення перерахунку за обсяг водовідведення гарячої води по об'єкту "приміщення АРЗ СП по вул. Чернишевського, 114-а на вищезазначену суму, згідно акту ревізії фінансово- господарської діяльності підприємства.

Листом № 2044/1-03 від 06.11.2014 року КП "Луцькводоканал" повідомив АРЗ СП УДСНС України у Волинській області, що коригування завищених обсягів стоків гарячої води буде проведено в листопаді, при виписуванні рахунку за надані послуги водопостачання та водовідведення на АРЗ СП УДСНС України у Волинській області. З огляду на що вважає, що п. 8 листа Державної фінансової інспекції "Про усунення порушень" виконано.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ у Волинській області на ІІ квартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.02.2013 року по 01.07.2014 року, якою виявлено ряд фінансових порушень та недоліків.

Результати ревізії відображені в акті ревізії від 19.09.2014 року № 040-24/059.

За результатами ревізії виявлено факти порушень законодавства, а саме зафіксовано порушення відповідачем вимог пункту 4 статті 13 Бюджетного кодексу України, пунктів 19, 23, 49 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, пункту 2.2 Методики формування вартості платних послуг, які надаються підрозділами МНС, затвердженої спільним наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 03.01.2012 року № 1/2/1 та пункту 2.2 Методики формування вартості платних послуг, що можуть надаватися підрозділами Державної інспекції техногенної безпеки України, затвердженої наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 01.06.2012 року № 867/661/658, позивачем прямі витрати на оплату праці працівників, задіяних до надання окремих видів платних послуг та відрахування на соціальні заходи, при формуванні кошторису доходів та видатків на 2014 рік та складанні калькуляцій вартості послуг, не враховувались. При цьому, фактичні витрати на оплату праці зазначених працівників та відрахування на соціальні заходи проведені за рахунок асигнувань, передбачених по загальному фонду кошторису позивача.

Ревізією встановлено, що в період з січня по червень 2014 року позивачем за рахунок асигнувань загального фонду кошторису відшкодовано частину витрат на оплату праці працівників, задіяних для надання платних послуг, які підлягають відшкодуванню за рахунок доходів спеціального фонду, в загальній сумі 68595 грн. 81 коп. (Розрахунки витрат на оплату праці у складів прямих витрат на надання послуг в Додатку 40 до акта).

Крім того, встановлено порушення вимог пункту 4 статті 13 Бюджетного кодексу України, в частині покриття витрат з оплати праці працівників, задіяних до надання окремих видів платних послуг, які були передбачені калькуляцією вартості послуг, за рахунок асигнувань загального фонду кошторису, в сумі 1949,68 грн., чим завдано збитки на зазначену суму.

Також ревізією встановлено завищення обсягу наданих КП "Луцькводоканал" послуг з водовідведення, внаслідок включення до первинних документів (рахунків на оплату послуг по об'єкту "Приміщення АРЗ по вул. Чернишевського, 114-а") кількості відведення гарячої води, що перевищує кількість фактично спожитої; гарячої води по даному об'єкту, згідно даних показників лічильника, чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Внаслідок допущеного порушення відповідачем за період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року зайво оплачено КП "Луцькводоканал" за надані послуги з водовідведення гарячої води в загальній сумі 4692,31 грн., чим завдано збитків АРЗ на зазначену суму.

Позивачем направлено на адресу відповідача лист-вимогу від 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752 щодо усунення порушень законодавства.

Листом від 21.10.2014 року №03/541 (а.с.56) відповідачем проінформовано про вжиті заходи та часткове усунення виявлених ревізією порушень. Однак, відповідачем не вжито заходів щодо повного виконання пунктів 5, 8 вимог ДФІ у Волинській області від 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752.

Задовольняючи адміністративний позов Державної фінансової інспекції у Волинській області, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи доказів про виконання пунктів 5, 8 вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752 відповідачем не надано, в установленому законом порядку вимога не скасована, є чинною та обов'язковою до виконання.

Не заперечуючи висновок суду першої інстанції про необхідність виконання вимоги інспекції, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог є помилковим, так як вимоги про відшкодування зайво сплачених коштів в примусовому порядку слід проводити в порядку пред'явлення позову інспекцією про стягнення цих сум.

Так, згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 вказаного Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 цього ж Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також цим Положенням передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, яка розглядається, інспекція пред'явила вимогу від 29.09.2014 року №03-040-14-14/6752 року про усунення порушень, виявлених під час ревізії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України у Волинській області, зокрема, усунути порушення законодавства щодо покриття за рахунок асигнувань загального фонду кошторису витрат на оплату праці працівників, задіяних для надання платних послуг, які підлягають відшкодуванню за рахунок доходів спецфонду, в загальній сумі 70545,49 грн.( п.5 вимоги) та усунути порушення законодавства щодо завищеного обсягу наданих КП "Луцькводоканал"послуги з водовідведення на суміу4692,31 грн.( п.8 вимоги).

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

За таких обставин, адміністративний позов Державної фінансової інспекції у Волинській області про зобов'язання виконати вимогу Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-040-14-14/6752 від 29.09.2014 року, які стосуються відшкодування завданих збитків задоволенню не підлягає, оскільки правильність визначення цих збитків може бути перевірена виключно в межах справи за позовом Фінінспекції про стягнення цих збитків.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21 квітня 2015 року у справі №21-76а15 та постановою Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 21-2642а15.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі №803/2174/14 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог Державної фінансової інспекції у Волинській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 12.04.2016 року.