Справа № 826/385/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/385/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 квітня 2016 року № 826/385/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі – позивач, ТОВ «Дієса») до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області (далі – відповідач, Інспекція), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.02.2015, просить:

визнати протиправними дії посадових дій Інспекції щодо винесення постанови від 28.04.2014 №000147 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»;

скасувати постанову від 28.04.2014 №000147 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» на суму 75 888,12 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що при проведенні позапланової перевірки відповідач допустив грубе порушення норм законодавства, внаслідок чого складено необґрунтований акт перевірки та на підставі висновків якого винесено незаконну постанову, що підлягає скасуванню.

Окрім того, позивач зазначає, що висновок Інспекції про реалізацію позивачем непродовольчих товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на товарі є передчасним і необґрунтованим, оскільки відповідачем не перевірялась наявність у позивача супровідної документації, що додається до товару, та не досліджено зміст етикеток та маркування товарів, на яких знаходиться необхідна інформація про товар.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, між тим надіслав клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності представника, проти позову заперечував в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Підставою для проведення позапланових заходів стало звернення Спілки захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва від 26.11.2013 № 405-01-01.

За результатами проведених позапланових заходів Інспекцією складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 29.11.2013 № 000599, яким встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» п.п.14-16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами (наказ Міністерства економіки України від 19.04.2007 року №104), п.п.12, 71 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів (постанова Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року №833), в результаті чого позивачем здійснюється реалізація непродовольчих товарів без необхідної, повної, достовірної, доступної та своєчасної інформації для споживачів про продукцію в обсязі передбаченому законодавством.

На підставі акту перевірки від 29.11.2013 № 000599, за реалізацію товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації для споживачів, відповідачем прийнято постанову від 28.04.2014 №000147 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою застосовано до ТОВ «Дієса» штраф у розмірі 75 888,12 грн.

Позивач, вважаючи дії Інспекції щодо прийняття постанови протиправними, а прийняту постанову незаконною, звернувся за захистом своїх порушених прав з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» уповноважені органи здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб'єктів господарювання, сфери послуг і торгівлі, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів; накладати стягнення: на суб'єктів господарської діяльності за порушення законодавства про захист прав споживачів відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Положенням про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженим указом Президента України від 13.04.2011 №465/2011, визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 7 вищевказаного Положення, а також п. 1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09.11.2011 №206, Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції.

Згідно з пп. 6.1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі Інспекції Держспоживінспекції України мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, а також здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) державний нагляд (контроль) здійснюється у формі планових та позапланових заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства.

Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки був лист Спілки захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва.

В той же час, в листопаді 2013 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до територіальних інспекцій, у тому числі й до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, яким просив визнати протиправними (незаконними) та скасувати згоди Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, визнати незаконними та скасувати направлення на проведення перевірки, визнати незаконними дії посадових осіб територіальних інспекцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 касаційну скаргу ТОВ «Дієса» задоволено, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 залишено без змін.

В контексті наведеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у Інспекції були відсутні підстави для проведення перевірки позивача, а посадові особи Інспекції при проведенні позапланової перевірки магазину ТОВ «Дієса» за адресою: м. Бердянськ, пр. Пролетарський, 13/73 діяли з порушенням вимог законодавства.

Разом з тим, в силу приписів чинного законодавства України, протиправні дії не можуть породжувати будь-які правомірні наслідки, будь то складений акт, припис, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, висновки тощо, а так само не може вважатися правомірними, законними та достовірними інформація та дані, що містяться в даних документах. Відтак, акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 29.11.2013 № 000599 є доказом, здобутим з порушенням закону, а тому такий акт та наведені в ньому обставини не можуть бути підставою для прийняття будь-якого рішення, в тому числі, і постанови про накладення штрафних санкцій.

Крім того, статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція – це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час перевірки виявлено порушення прав споживачів - відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на непродовольчих товарах.

Згідно з п. 16 розділу I Правил № 104 здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити, в тому числі, відомості про умови зберігання, дату виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника.

Вказаною нормою передбачено можливість доведення до споживача вказаної інформації в таких формах: в супровідній документації, що додається до продукції; на етикетці; а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів.

Однак, варто зауважити, що в акті перевірки не наведено інформацію щодо перевірки наявності вказаної інформації в усіх способах, передбачених Законом - у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування, шляхом розміщення у місцях, де вона реалізується, а також не перевірено можливості отримати таку інформацію засобами дистанційного зв'язку.

Факт порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» може бути встановлений лише у випадку відсутності інформації у будь-який зазначений Законом спосіб щодо кожного товару, стосовно якого проводилася перевірка.

Позивач зазначає, що відповідачем не перевірялась наявність у позивача супровідної документації, що додається до товару, та не досліджено зміст етикеток та маркування товарів, на яких знаходиться необхідна інформація про товар (дата виготовлення, адреса та найменування виробника та ін.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про реалізацію непродовольчих товарів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію є необґрунтованими.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суду слід приймати постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке скасовується.

Відтак, керуючись ч. 2 ст. 11 цього Кодексу, з метою повного захисту прав позивача та дотримання вимог законодавства, суд вважає необхідним визнати оскаржувану постанову відповідача протиправною та скасувати її.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не доведено правомірність вчинення ним дій та обґрунтованість прийнятої ним оскаржуваної постанови.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії посадових дій Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області щодо винесення постанови від 28.04.2014 №000147 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області від 28.04.2014 №000147 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» на суму 75 888,12 грн.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (код ЄДРПОУ 36483471) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 255 (двісті п’ятдесят п’ять) грн. 78 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко