Справа № 826/18432/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Орос Н.В., представника третьої особи - Казаєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції в Київській області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, скасування припису та розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А:

Арбітражний керуючий ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції в Київській області, третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання протиправними дій стосовно винесення припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15; визнання протиправними дій стосовно винесення розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15; скасування припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15; скасування розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис Головного територіального управління юстиції в Київській області про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного територіального управління юстиції в Київській області про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позивачем в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 здійснює діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва від 08 лютого 2013 року № 23, виданого Міністерством юстиції України, без обмеження строку дії.

ГТУЮ проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2, за результати якої складно відповідний акт від 08 червня 2015 року № 37/15.

В акті перевірки встановлено наступне:

1) під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_2 не дотримано пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги, внаслідок чого кредиторські вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати погашені лише на 5,45% від загальної суми боргу щодо виплати заборгованості із заробітної плати, що є порушенням частини шостої статті 31, частини третьої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

2) під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_2 у встановленому порядку не провів інвентаризацію майна боржника, що є порушенням абзацу четвертого частини першої статті 25, частини шостої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

3) визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення Арбітражного керуючого ліквідатором відбулось 22 серпня 2011 року; запити до компетентних установ та організацій, що здійснюють реєстрацію прав власності, направлені лише у грудні 2014 року, що порушенням частини шостої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

4) під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_2 не формував у встановленому порядку ліквідаційну масу боржника, що є порушенням абзацу сьомого частини першої статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У зв'язку із виявленими порушеннями, вказаними у пунктах 2, 3, ГТУЮ винесено позивачу припис про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15.

За порушення, вказані у пунктах 1, 4, відповідач прийняв розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15, відповідно до якого вирішено у термін до 14 вересня 2015 року усунути порушення шляхом: повернення безпідставно сплачених коштів за здійснення погашення вимог кредиторів ВАТ «Васильківський шкірзавод» у відповідності до вимог статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; формування у встановленому порядку ліквідаційної маси ВАТ «Васильківський шкір завод» з відображенням усіх видів майнових активів (майна та майнових прав) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлених в ході ліквідаційної процедури, та подати в цей самий термін у письмовій формі інформацію про його усунення з наданням завірених копій документів, що підтверджують усунення порушень.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акта перевірки про порушення Арбітражним керуючим ОСОБА_2 під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є помилковими, що вказує на наявність підстав для скасування припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15 та розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі здійснюють перевірки згідно Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2013р. за № 1113/23645 (надалі - Порядок).

Цим Порядком встановлено, зокрема, процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих; повноваження осіб, які здійснюють перевірки; права й обов'язки арбітражних керуючих; порядок оформлення результатів перевірки; порядок підготовки за результатами перевірки подання на Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 6.9 Порядку, у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень (додаток 7) (далі - припис) та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень (додаток 8) (далі - розпорядження).

Пунктом 6.9.1 Порядку, передбачено, що орган контролю виносить розпорядження щодо порушень, які можуть бути усунені арбітражним керуючим, а щодо інших порушень - припис.

Зважаючи на матеріали справи та досліджені судом докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та протиправність оспорюваного розпорядження та припису, виходячи з наступного.

Щодо встановленого перевіркою порушення позивачем вимог частини шостої статті 31, частини третьої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме не дотримання позивачем пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги, внаслідок чого кредиторські вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати погашені лише на 5,45% від загальної суми боргу щодо виплати заборгованості із заробітної плати, колегія суддів зазначає таке.

Так, в акті перевірки містяться посилання на ухвали Господарського суду Київської області у справі № Б19/311-08/13 від 20 жовтня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 14 січня 2015 року та від 15 квітня 2015 року якими визнано грошові вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 Зазначені вимоги судом віднесені до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої та другої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються:

а) вимоги, забезпечені заставою;

б) вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, право на які виникло протягом двох років, відпрацьованих до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, інших коштів, належних працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), право на які виникло протягом трьох останніх місяців до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

в) витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що пов'язані з набуттям ним прав кредитора щодо банку, - у розмірі всієї суми відшкодування за вкладами фізичних осіб;

в) вимоги кредиторів за договорами страхування;

г) витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону.

Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною третьою статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2014 року відбувся аукціон, на якому реалізовано майновий комплекс боржника - ВАТ «Васильківський шкірзавод», який знаходився в іпотеці у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі договору іпотеки від 28 грудня 2004 року № 886ЦИК/0904, яким забезпечено повернення кредитних коштів, виданих банком на користь ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Так, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються у першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що майно боржника, яке є предметом застави, включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 березня 2015 року по справі № 32/17-352-2011, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При цьому, інших коштів, ніж за рахунок реалізації заставного майна, позивачем отримано не було, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги із заробітної плати працівникам не могли бути погашені за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна ВАТ «Васильківський шкірзавод», яке перебувало в іпотеці (заставі) ПАТ «Банк «Фінанси та Креди».

З огляду на викладене, позивачем не було порушено принципу пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги.

Крім того, відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) ліквідатор з дня свого призначення зокрема очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу.

В акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що в порушення вказаної норми Закону позивач не формував у встановленому порядку ліквідаційну масу боржника.

Так, згідно з частинами першою та другою статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси.

Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою формування ліквідаційної маси, позивачем на підставі наказу від 05 грудня 2011 року № 92 проведено інвентаризацію майнових активів ВАТ «Васильківський шкірзавод», за результатами якої складено інвентаризаційні описи.

При цьому, позивач, починаючи з грудня 2010 направляв запити до установ та організацій, які здійснюють реєстрацію права власності на майно та майнові активи, копії відповідей на які надавались при проведенні перевірки, у тому числі витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23 листопада 2011 року № 33891496, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23 листопада 2011 року № 33892089.

З огляду на викладене, позивачем вживались заходи з формування ліквідаційної маси боржника - ВАТ «Васильківський шкірзавод», що відповідачем спростовано не було.

Крім того, в матеріалах справи міститься Акт планової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 25 березня 2016 року № 18/10-40, складений Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві. Так, відповідно до вказаного акту за результатами перевірки комісією не виявлено порушень арбітражним керуючим ОСОБА_2 Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час здійснення повноважень ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що припис Головного територіального управління юстиції в Київській області про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15 та розпорядження Головного територіального управління юстиції в Київській області про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Київській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 11 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.