Справа № 805/545/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 р. Справа № 805/545/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Троянової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка"

до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2016р №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка"(далі - Позивач або Підприємство) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - Відповідач або Податковий орган) про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2016р № /том 1 а.с.4-13/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам із платником ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» () за березень-квітень 2015 року відповідачем, складено акт від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531. На підставі висновків акту перевірки відповідачем 18.02.2016р. прийнято податкове повідомлення-рішення №. Вважає, прийняте податкове повідомлення - рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, оскільки висновки акту перевірку не підтверджуються наявними документами первинного бухгалтерського обліку.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд, визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 18 лютого 2016 № форми «Р» яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 828 706грн. у тому числі 662965грн. за основним платежем, 165741грн. за штрафними (фінансовими)санкціями /том 2 а.с.183/.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження /том 2 а.с.184/. У попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, засобами електронного зв'язку, через відділ діловодства Донецького окружного адміністративного суду надав клопотання про розгляд справи без його участі /том 1 а.с.141/ та письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначив, що актом перевірки від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531 встановлено порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 та п. 201.4, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті безпідставного включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ за документами із назвою «податкова накладна» від ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, встановлено заниження суми податку на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету всього сумі 662965грн., в тому числі по періодам: березень 2015 року - 374 339грн.; квітень 2015 року - 288626грн.

За операціями між ТОВ "Донуглепоставка" та ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» не можливо підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських операцій у зв'язку з тим, що на момент перевірки встановлено порушення законодавчих актів на етапі укладення договору про оренду обладнання; відсутність у ТОВ "Донуглепоставка" кваліфікованих кадрів - що унеможливлює розвантаження та монтування орендованого обладнання; оформлення актів прийому-здачі обладнання в оренду з порушенням встановленого порядку; відсутність необхідного автотранспорту для перевезення обладнання; відсутність документів про отримання обладнання в оренду, документів про транспортування та прийняття обладнання; відсутність придбання орендодавцем ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» обладнання, яке надавалось в оренду.

Враховуючи наведене податковим органом зроблено висновок про те, що господарські операції не мали реального характеру та оформлені первинними документами, що суперечать нормативно-правовим актам та є такими, що не мають юридичної сили. На підставі зазначеного Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області вважає, що податкове повідомлення-рішення від 18.02.2016р №прийнято відповідно до чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позову / том 1 а.с.131-141/.

Відповідно до приписів ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі доказів наявних в матеріалах справи у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 34500531. Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №011 /том 1 а.с.17/ та знаходиться на обліку платників податків в Красноармійській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. Здійснює господарську діяльність відповідно до Статуту підприємства затвердженого загальними зборами учасників Товариства 22 вересня 2014 року /том 2 а.с.116-120/.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" має дозвіл №0827.14.14 на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме на виконання: підземних гірничих робіт ( видобуток вугілля, проведення, ремонту, перекріплення, погашення гірничих виробок); монтаж, демонтаж машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки(гірничошахтного устаткування, а саме: комбайни прохідницькі, стрічкові конвеєри, вентилятори місцевого провітрювання, лебідки, насоси) на шахтах України. Вказаний дозвіл видано Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 01 квітня 2014 року, строком дії до 31 березня 2019 року /том 1 а.с.21/.

Відповідач - Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до направлень на проведення позапланової виїзної документальної перевірки та наказу про призначення позапланової перевірки відповідно до вимог п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області в період з 22 січня 2016 року по 28 січня 2016 року (дата закінчення перевірки вказана в акті) проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при відображенні даних декларацій з податку на додану вартість за березень-квітень 2015 року, а саме формування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» ().За наслідками перевірки складено акт від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531/том 1 а.с.25-39/.

Згідно з висновком акту перевірки позивачем допущено такі порушення законодавства:

- п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 та п. 201.4, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті безпідставного включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ за документами із назвою «податкова накладна» від ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, встановлено заниження суми податку на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету всього сумі 662965грн., в тому числі по періодам: березень 2015 року - 374 339грн.; квітень 2015 року - 288626грн. /том 1 а.с.25-39/.

Не погодившись із висновками акту перевірки, Позивачем до Податкового органу було подано письмові заперечення на акт перевірки від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531 /том 1 а.с.112-119/.

Листом Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 15 лютого 2016 року №2679/10/05-16-14-01, повідомило про залишення висновків акту перевірки від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531 без змін /том 1 а.с.120-121/.

На підставі акту перевірки від 04.02.2016р. №84/05-16-12-01/34500531 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 лютого 2016 № форми «Р» яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 828 706грн. у тому числі 662965грн. за основним платежем, 165741грн. за штрафними (фінансовими)санкціями /том 1 а.с.23/.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про: порушення Підприємством п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 та п. 201.4, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті безпідставного включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ за документами із назвою «податкова накладна» від ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, встановлено заниження суми податку на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету всього сумі 662965грн., в тому числі по періодам: березень 2015 року - 374 339грн.; квітень 2015 року - 288626грн.

Суд не погоджується із зазначеними висновками податкового органу, з таких підстав.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром. Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно підпункту 14.1.203 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України 14.1.203. продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

01 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" укладено договір оренди №0103 від 01.03.2015р, відповідно до якого Орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується передати Орендареві у платне строкове користування обладнання, устаткування та прилади (далі - обладнання), що є власністю Орендодавця. Перелік обладнання, яке передається в користування за цим договором, зазначено у додатках до цього Договору, які є його невід'ємними частинами /том 1 а.с.44-45/.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» за юридичною адресою , станом на час вчинення правочину, підтверджується відповідним витягом /том 2 а.с.6-8/.

На підтвердження виконання договору оренди обладнання, позивачем надано наступні документи: додатки до договору оренди обладнання від 01.03.2015р №0103 із зазначенням переліку обладнання, що передається; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); акти здачі-приймання обладнання до договору оренди від 01.03.2015р №0103; оборотно-сальдова відомість по рахунку 01 «орендовані необоротні активи» за 01.03.2015-30.04.2015; акти приймання-передачі основних засобів, банківські виписки, платіжне доручення /том 1 а.с.46-48, 49-56,57-59,69-70, том 2 а.с.48-115, 39-47, 185/.

Отримане орендоване обладнання використано у власній господарській діяльності.

За наслідками господарських операцій ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» видало позивачу податкові накладні/том 1 а.с.61-68/, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом /том 2 а.с.161-163/.

Суму податку на додану вартість згідно вказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту березня-квітня 2015 року, що відобразив у відповідних податкових деклараціях в розрізі контрагентів, які подані до Податкового органу , де в Додатку №5 до декларації , в розділі ІІ Податковий кредит визначено контрагента ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» /том 1 а.с.72-77/.

Використання у власній господарській діяльності орендованого обладнання, отриманого за договором оренди, укладеним із зазначеним контрагентом знайшло своє підтвердження у наданих позивачем первинних документах: договорах підряду укладених із Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»; довідками про вартість виконаних будівельних робіт; актами виконаних будівельних робіт; проектною документацією будівельних робіт; договірною ціною на проведення будівельних робіт; локальним кошторисом будівельних робіт; банківськими виписками на підтвердження сплати за договорами підряду /том 1 а.с.100-111, 121-152, 165-181, 39-47/.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п.44.1 якої для цілей оподатковування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподатковування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення ); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку ); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, зв'язаних з вирахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Згідно п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності..

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб'єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, а саме, договір оренди обладнання, додатки до договору оренди обладнання від 01.03.2015р №0103 із зазначенням переліку обладнання, що передається; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); акти здачі-приймання обладнання до договору оренди від 01.03.2015р №0103; оборотно-сальдова відомість по рахунку 01 «орендовані необоротні активи» за 01.03.2015-30.04.2015; акти приймання-передачі основних засобів, банківські виписки, що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.

Надані позивачем документи на підтвердження здійснення господарської операції за договором оренди обладнання із ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частиною 3, зазначеної статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочину - договору оренди обладнання із ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ». Також, вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про недійсність правочину укладеного між ТОВ "Донуглепоставка" та ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ». Натомість, позивачем надано достатній об'єм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про зв'язок витрат по оренді обладнання за вказаним договором із його господарською діяльністю та фактичне використання орендованого обладнання у його власній господарській діяльності та отримання фінансового ефекту.

Отже, суд вважає, що у даному випадку позивачем надано достатній об'єм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про зв'язок витрат оплати вартості оренди обладнання у ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» із господарською діяльністю ТОВ "Донуглепоставка".

Суд не погоджується із твердженням податкового органу щодо відсутності у ТОВ "Донуглепоставка" кваліфікованих кадрів - що унеможливлює розвантаження та монтування орендованого обладнання.

Так, відповідно до наданого суду штатного розкладу інженерно-технічних працівників і службовців, кількість штатних одиниць кваліфікованого інженерно-технічного персоналу ТОВ "Донуглепоставка" становить 25 одиниць із місячним фондом оплати праці 120373грн/том 1 а.с.22/.

Відповідно до наданих суду податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманих з них податку за формою 1ДФ на Підприємстві у I-ІV кварталах 2015 працювало більше 235 осіб /том 2 а.с.21-28, а.с.186-193/.

Крім того, у ТОВ "Донуглепоставка" є дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме на виконання: підземних гірничих робіт ( видобуток вугілля, проведення, ремонту, перекріплення, погашення гірничих виробок); монтаж, демонтаж машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки(гірничошахтного устаткування, а саме: комбайни прохідницькі, стрічкові конвеєри, вентилятори місцевого провітрювання, лебідки, насоси) на шахтах України. Вказаний дозвіл видано Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 01 квітня 2014 року, строком дії до 31 березня 2019 року / том 1 а.с.21/. Що свідчить про наявність на підприємстві кваліфікованого персоналу для виконання робіт підвищеної небезпеки.

Для проведення господарської діяльності, позивачем орендовано у ФО-П Кавун К.В. нежитлове приміщення-ремонтний цех ЛМРУ загальною площею, 476,40кв.м./том 1 а.с.78-82/.

Також, суд не погоджується із припущенням Податкового органу, щодо неможливості перевезення наданого ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» в оренду обладнання, вантажними автомобілями КАМАЗ 55111, КрАЗ 256, КАМАЗ 5410, автокранами КС 35715, КС 35714 виходячи із інформації отриманої з офіційних веб-сайтів виробників орендованого обладнання у зв'язку із його значною масою, більше ніж вантажопідйомність автомобілів, що здійснювали його транспортування.

Зокрема, Відповідач зазначає, що комбайн КСП-32 (виробник ТОВ «Ясинуватський машинобудівний завод») важить приблизно 45 тон. Проте, Податковий орган не бере до уваги, що комбайн КСП-32 складається із окремих вузлів і агрегатів, що монтуються безпосередньо на місці його роботи ( у вугільній шахті), і важать значно менше, ніж зазначає відповідач. Вага у 45тон, це вага комбайну КСП-32 у зібраному вигляді готовому до експлуатації.

На підтвердження факту транспортування орендованого обладнання позивачем надано суду наступні документи: договір про надання послуг з ТОВ «СТРОЙРЕМТРАНС» разом із додатковими угодами, калькуляція договірних тарифів будівельних машин та механізмів, акти приймання-передачі наданих послуг, талони замовника, банківські виписки /том 1 а.с.83-99, том 2 а.с.39-47/.

Суд не приймає до уваги надану відповідачем податкову інформацію Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 06.10.2015 №2980/05-19-22-05 щодо ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» () за звітний період декларування ПДВ за квітень та червень 2015 року з питань проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТК «Альтаір» () за період квітень, червень 2015 року, з ТОВ «Техно-Комерц» () за період червень 2015 року /том 1 а.с.154-201/, оскільки дана інформація не може вважатися доказом нікчемності укладеного договору оренди обладнання із ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» з огляду на приведені вище положення законодавства. Крім того, вказана податкова інформація фактично стосується перевірки взаємовідносин між ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» та ТОВ «ТК «Альтаір», ТОВ «Техно-Комерц»; позивач не мав безпосередніх договірних відносин з ТОВ «ТК «Альтаір», ТОВ «Техно-Комерц».

Стосовно податкової інформації Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 03.08.2015 №14208/05-19-22-09, щодо ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» () за звітний період декларування ПДВ грудень 2014, січень, березень 2015 року суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2015 року по справі №805/4191/15-а адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Камєлот" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними щодо корегування показників податкової звітності - задоволено. Визнано протиправними дії Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області щодо корегування показників податкової звітності ТОВ "Компанія Камєлот" в АІС "Податковий блок" на підставі податкової інформації 03.08.2015 №14208/7/05-19-22-09 за звітній період декларування ПДВ грудень 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року. Зобов'язано Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Донецькій області вилучити з АІС "Податковий блок" податкову інформацію від 03.08.2015 №14208/7/05-19-22-09 за звітний період декларування ПДВ грудень 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року. Зобов'язано Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Донецькій області відновити у АІС "Податковий блок" показники податкової звітності ТОВ "Компанія Камєлот", що зазначені у податкових деклараціях з ПДВ за період грудень 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року /том 2 а.с.9-13/. Постанова набрала законної сили 01 грудня 2015 року за наслідками апеляційного розгляду /том 2 а.с.19-20/.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року по адміністративній справі №805/4697/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «КАМЄЛОТ» до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполь Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, судом: визнано протиправними дії Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполь Головного управління ДФС у Донецькій області щодо корегування показників податкової звітності в АІС "Податковий блок" та в підсистемі 2.19 " Відпрацювання сумнівних операцій з ПДВ" АС "Аудит" на підставі податкових інформацій від 05.10.2015 року № 124/05-81-22-05/39150815 та від 28.09.2015року за №95/05-81-22-05/39150815 складених у відношенні контрагента ТОВ "ТК "Альтаір" за звітний період декларування ПДВ січень 2015року на суму 7 264 400грн., березень 2015року на суму 2 128 570грн., червень 2015року на суму ПДВ 2 339 808,72грн.; зобов'язано Жовтневу об'єднану державну податкову інспекцію м. Маріуполь Головного управління ДФС у Донецькій області вилучити з АІС "Податковий блок" та з підсистемі 2.19 "Відпрацювання сумнівних операцій з ПДВ" АС "Аудит" податкові інформації стосовно позивача від 05.10.2015 року № 124/05-81-22-05/39150815 та від 28.09.2015року за №95/05-81-22-05/39150815, якими визнано сумнівними суми податкового кредиту з ПДВ по ТОВ "КОМПАНІЯ "КАМЄЛОТ" за звітний період декларування ПДВ січень 2015року на суму 7 264 400грн., березень 2015року на суму 2 128 570грн., червень 2015року на суму ПДВ 2 339 808,72грн.; зобов'язано Жовтневу об'єднану державну податкову інспекцію м. Маріуполь Головного управління ДФС у Донецькій області відновити у АІС "Податковий блок" показники податкової звітності ТОВ "КОМПАНІЯ "КАМЄЛОТ", що зазначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період: січень 2015року, березень 2015року, червень 2015року/том 1 а.с.14-18/. Постанова суду від 17 листопада 2015 року по адміністративній справі №805/4697/15-а набрала законної сили 08 грудня 2015 року.

Дані обставини встановлені судовими рішеннями не були враховані Податковим органом під час проведення документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при відображенні даних декларацій з податку на додану вартість за березень-квітень 2015 року, а саме формування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» ().

З огляду на що, податкова інформація Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 03.08.2015 №14208/05-19-22-09, щодо ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» () не може бути врахована судом у якості доказу.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит-сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного ( податкового) періоду, визначена згідно з розділом п'ять цього Кодексу.

Згідно вимог п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Статтею 201 Податкового Кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктами 201.4, 201.7 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна складається в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця. У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць. Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виникнення у ТОВ "Донуглепоставка" права на формування податкового кредиту у березні-квітні 2015р., за наслідками господарських операцій з ТОВ «КОМПАНІЯ-КАМЄЛОТ» підтверджено відповідними податковими накладними. Податкові накладні позивач включив до Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за березень-квітень 2015 року. В акті перевірки немає жодного зауваження податкового органу щодо правильності оформлення податкових накладних.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02, «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Факт здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача. Суд зазначає, що податковий орган не ставив під сумнів достовірність первинних документів чи їх відповідність вимогам чинного законодавства, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, про що відповідачем в акті перевірки не зазначається.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість зменшення відповідачем від'ємного значення податку на додану вартість, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість і відповідно застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обов'язків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобов'язань перед бюджетом не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" судові витрати у розмірі судові витрати у розмірі 15284,20(п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні двадцять копійок)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2016р №- задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 18 лютого 2016 № форми «Р» яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 828 706грн. у тому числі 662965грн. за основним платежем, 165741грн. за штрафними (фінансовими)санкціями.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" (, вул. Соціалістична, буд.20, м. Красноармійськ, 85300, Донецька область) судові витрати у розмірі 15284,20(п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні двадцять копійок)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (, вул. Горького, буд.1, м. Красноармійськ, 85300, Донецька область).

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 07 квітня 2016 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12 квітня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.