Справа № 823/346/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 квітня 2016 року справа № 823/346/16

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позовної заяви заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Чигиринської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень,

УСТАНОВИЛА:

08.04.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури (далі позивач) про визнання незаконними та скасування рішень Чигиринської міської ради (далі відповідач):

від 29.12.2011 №13-762 «Про постановку на квартирний облік по місцю проживання ОСОБА_1Б.»;

від 20.04.2012 №3-84 «Про надання житла»;

від 15.08.2012 №7-378 «Про приватизацію житла ОСОБА_1Б.» зі змінами, внесеними рішенням від 09.10.2012 №9-443.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суддя дійшла висновку відмовити у відкритті провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

З викладених у позовній заяві обставин справи суд з'ясував, що предмет спору знаходиться поза межами адміністративно-процесуального судочинства, оскільки фактично направлений на припинення права власності особи на житлову квартиру та повернення її у власність держави.

До такого висновку дійшла оскільки: вирішення спору мотивоване оцінкою правильності надання органом місцевого самоврядування в зазначених відносинах переваги особі; відсутні посилання на порушення законодавчо встановленого способу, меж та форми прийняття рішень суб'єктом владних повноважень; метою позову заявлено позбавлення особи прав у сфері житлових відносин. Такі обставини не відповідають завданням адміністративного судочинства, зазначеним у ст.2 КАС України.

Справа адміністративної юрисдикції згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч.2 цієї статті передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Термін суб'єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними власне владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із субєктного складу, а із суті спору. Абз.2-3 п.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів від 20.05.2013 №8 передбачений обовязок суду звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

В контексті викладеного суд врахував, що підставою позовних вимог позивач визначив неправомірну, на його думку, передачу у власність ОСОБА_1 житла з державного фонду. Неправомірність мотивовано безпідставністю включення до списку осіб, які потребують позачергового поліпшення житлових умов.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Питання надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду врегульоване розділом ІІІ Житлового Кодексу Української РСР від 30.06.1983 №5464-Х.

Згідно з ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_2 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Статтею 170 цього Кодексу встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідач у цій справі реалізує повноваження власника.

Верховний Суд України у постанові від 02.12.2014 зазначив, що відносини з отримання права на житло є житловими відносинами.

Взявши до уваги логіку Верховного Суду України у постановах від: 09.02.2016 (справа №21-5465а15), 26.01.2016 (справа №21-3367а15), 11.11.2015 (справа №21-2926а15), 04.11.2015 (справа №21-3296а15), 17.02.2015,- щодо праворозуміння позиції вирішення позовів про скасування рішень щодо розпорядження земельними ділянками державної власності після набуття особою права приватної власності, суддя дійшла висновку, що оскільки заявлений спір за змістом направлений на позбавлення ОСОБА_1 цивільних прав у сфері житлових відносин, подальше оскарження рішення про надання йому житла знаходиться поза межами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Врахувавши викладене, суддя дійшла висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі власника стосовно розпорядження житлом та передачі майнових прав на нього, після набуття особою права власності на це житло не може бути розглянутий за правилами КАС України.

Справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових відносин відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України розглядають суди у порядку цивільного судочинства. Якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, п.1 ч.1 ст.109 КАС України визначений обовязок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Тому суддя дійшла висновку відмовити у відкритті провадження у справі та на підставі ч.6 ст.109 КАС України розяснити позивачу, що розгляд його справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

Оскільки судовий збір за подання цього позову не сплачувався, відсутні підстави для його повернення позивачу.

Керуючись ст.ст.2-3, 17, 107, 109, 160-165, 254-256 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Чигиринської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень від 29.12.2011 №13-762 «Про постановку на квартирний облік по місцю проживання ОСОБА_1Б.», від 20.04.2012 №3-84 «Про надання житла», від 15.08.2012 №7-378 «Про приватизацію житла ОСОБА_1Б.» зі змінами, внесеними рішенням від 09.10.2012 №9-443.

2. Розяснити позивачу, що спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з моменту отримання ї копії. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя А.М. Бабич