Справа № 806/3830/15
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м.Житомир справа № 806/3830/15

час прийняття: 11 год. 20 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Павлюк В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Каплуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області про скасування п.1 наказу №68 від 10.08.2015 року та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому після уточнення позовних вимог просив скасувати пункт 1 розпорядчої частини наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області № 68 від 10 серпня 2015 року та стягнути з відповідача 20000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оспорюваним пунктом вказаного наказу за відсутність належного контролю за службовою діяльністю підлеглого персоналу, незадовільну організацію оперативно-службової та виробничо-господарської діяльності в підпорядкованій установі, внаслідок чого працівниками управління виявилися системні порушення, безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, в.о. начальника Управління наказано клопотати перед керівництвом Державної пенітенціарної служби України щодо звільнення начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 із займаної посади. Позивач з цим не погоджується, оскільки Управлінням безпідставно з посиланням на колегіальне рішення, яке не має відношення до встановлених ним порушень, без належної мотивації щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 і наведеними обставинами, без встановлення факту наявності його вини по цим обставинам, з приведенням фактів, які не відповідають дійсності, прийнято протиправне і необґрунтоване рішення - наказ № 68 від 10 серпня 2015 року, який порушує його права.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити. Пояснили, що на думку Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області підставою для притягнення ОСОБА_1 як начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) до дисциплінарної відповідальності стали такі допущені ним порушення: не направлено висновок Державної санітарно-епідеміологічної експертизи МОЗ України для отримання позитивного висновку щодо проведення акредитації лікувальної установи Житомирської установи виконання покарань (№ 8); не налагоджена співпраця з Житомирським обласним центром профілактики та боротьби зі СНІДом, не проводиться звірка диспансерної групи ВІЛ-інфікованих, не взяті на облік особи з вперше в житті встановленим діагнозом ВІЛ; проведена незадовільна робота по підбору кандидатів на посади молодшого начальницького складу і по добору кандидатів у вищі відомчі навчальні заклади; не перераховано кошти на депозитні рахунки засуджених; відсутні видатки з оплати праці засуджених, які працюють у майстернях, по спеціальному фонду; не виконуються вимоги окремого доручення Голови служби та начальника управління щодо оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно і земельні ділянки; відсутній роздільний облік електроенергії на бюджеті і виробництві; відсутній приладний облік спожитої води; зросло споживання електроенергії на одного засудженого до 178 кВт при зменшенні їх чисельності майже на 50 осіб; відсутній контроль за бухгалтерським обліком. З такими висновками відповідача ОСОБА_1 і його представник не погоджуються, оскільки позивач сумлінно і у повній відповідності до норм чинного законодавства виконує свої службові обов'язки.

Представник відповідача до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

У попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Пояснив, що таке дисциплінарне стягнення як звільнення з посади вважається виконаним після видання наказу по особовому складу. Оскільки ОСОБА_1 на даний час продовжує виконувати свої посадові обов'язки відповідно до займаної посади, йому нараховується відповідне грошове забезпечення, тому позовні вимоги про скасування пункту 1 розпорядчої частини наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області № 68 від 10 серпня 2015 року є безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що 10 серпня 2015 року в.о. начальника Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області прийнято наказ № 68 "Про притягнення працівників установ кримінально-виконавчої служби області до дисциплінарної відповідальності".

У вказаному наказі зазначено, що на колегії керівного складу органів та установ Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області 28 липня 2015 року розглянуті питання щодо стану оперативно-службової та виробничо-господарської діяльності установ виконання покарань області.

В ході колегії визначено ряд позитивних здобутків, але поряд з цим встановлено ряд суттєвих недоліків, наслідком яких стали прорахунки в організації службової діяльності окремих працівників та інших посадових осіб установ виконання покарань області.

Зокрема, за відсутність належного контролю за службовою діяльністю підлеглого персоналу, незадовільну організацію оперативно-службової та виробничо-господарської діяльності в підпорядкованій установі, внаслідок чого працівниками управління виявилися системні порушення, безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, в.о. начальника Управління наказано клопотати перед керівництвом Державної пенітенціарної служби України щодо звільнення начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 із займаної посади (пункт 1 розпорядчої частини наказу № 68 від 10 серпня 2015 року).

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень суд виходить з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Як вбачається із пункту 1 розпорядчої частини наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області № 68 від 10 серпня 2015 року, це положення наказу спонукає клопотати перед керівництвом Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області про звільнення позивача, за результатами вирішення якого відповідальна особа вправі прийняти рішення про таке звільнення. Тобто, його зміст носить суто рекомендаційний характер і не містить формулювання про остаточне звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 до цього часу працює на посаді начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8), його звільнено не було, тобто, право на працю з боку відповідача порушено не було.

Враховуючи, що пункт 1 розпорядчої частини наказу № 68 від 10 серпня 2015 року не є таким, що порушує права ОСОБА_1 шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, а відтак, задоволення позовних вимог про скасування пункту 1 розпорядчої частини наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області № 68 від 10 серпня 2015 року не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимим для нього з огляду на те, що на його підставі позивача звільнено не було.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000, 00 грн., то суд вважає її необгрунтованою, оскільки вона є похідною від вимоги про скасування пункту 1 розпорядчої частини наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області № 68 від 10 серпня 2015 року, який не несе жодних правових наслідків для позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не спрямовані за захист порушених прав та інтересів позивача, а отже є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 08 квітня 2016 р.