Справа № 813/2790/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/11338/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О. Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства "Деол Трейд" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. по справі № 813/2790/15 за позовом Приватного підприємства"Деол Трейд" до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним і скасування в частині рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство "Окко-Бізнес" з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів , в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 5889/77/28-06-39/1061 від 27.04.2015 року в частині залишення без розгляду заяви про застосування податкового компромісу із податкових зобов'язань позивача згідно з уточнюючим розрахунком № від 16.04.2015 року;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення про досягнення податкового компромісу по податкових зобов'язань позивача згідно з уточнюючим розрахунком № від 16.04.2015 року.

Судом першої інстанції в порядку ст. 55 КАС України допущено процесуальне правонаступництво первісного позивача - ПП "Окко-Бізнес" на його процесуального правонаступника - Приватне підприємство "Деол Трейд".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, (правонаступник першого позивача) позивач Приватне підприємство "Деол Трейд", оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає , що податковий компроміс з врахуванням строків давності, відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Зазначає, що в поданому ПП "Окко-Бізнес" переліку (описі) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 16.04.2015 року зазначено правовідносин з контрагентами, що виникли до 01.04.2014 року (зокрема січень-березень 2014 року), у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Таким чином, ПП "Окко-Бізнес" належним чином та у межах строків, визначених діючим законодавством, скористалося своїм правом на застосування податкового компромісу, яке внаслідок рішення контролюючого органу не може бути реалізоване. З врахуванням викладеного, вважає рішення суду першої інстанції незаконним.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та стверджується матеріалами справи ПП "Окко-Бізнес" зареєстроване 16.09.2010 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради як юридична особа з присвоєнням коду та перебуває на обліку в СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів.

16.04.2015 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про податковий компроміс, відповідно до якої виявив намір про досягнення такого по уточнюючих розрахунках: від 16.04.2015 року: з податку на прибуток підприємства № , яким уточнюється звітний податковий період 2014 рік; з податку на додану вартість: № , яким уточнюється звітний податковий період січень 2014 року; № , яким уточнюється звітний податковий період березень 2014 року /а.с.8-9/

Одночасно з такою заявою подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства (тип: уточнююча, податковий компроміс) від 16.04.2015 року; звітний податковий період, що уточняється 2014 рік /а.с.10-11/ з додатком до декларації: перелік (опис) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації для застосування процедури досягнення податкового компромісу /а.с.12-19/.

Відповідно до платіжного доручення № 1135785 від 23.04.2015 року на суму 119098,00 грн. здійснено проплату в розмірі 5% податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у зв'язку з податковим компромісом /а.с.31/.

24.04.2015 року контролюючим органом прийнято рішення № 5889/77/28-06-39/1061 про необхідність проведення документальної позапланової перевірки у межах процедури досягнення податкового компромісу та часткове залишення заяви без розгляду /а.с.7/.

Даним рішенням в процедурі застосування податкового компромісу в частині податку на прибуток за 2014 року відмовлено, оскільки податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платника податків та/або посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01.04.2014 року, з врахуванням строків давності. Таким чином, платник податків не може скористатись процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток за базовий звітний період 2014 року /а.с.7/.

До матеріалів справи долучено довідку № 142/28-06-39/37278249 від 27.05.2015 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Окко-Бізнес" у зв'язку з поданням заяв ПП "Окко-Бізнес" про наміри досягнення податкового компромісу по поданих уточнюючих розрахунках від 16.04.2015 року; з податку на прибуток підприємства № за 2013 рік; з податку на додану вартість: № за серпень 2013 року, № за жовтень 2013 року, № за листопад 2013 року; № за грудень 2013 року; № за січень 2014 року; № за лютий 2014 року; № за березень 2014 року та прийнятими начальником СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів рішеннями від 27.04.2015 року № 5889/77/28-06-39/1061, від 27.04.2015 року № 5894/75/28-06-39/1063 про необхідність проведення документальної позапланової перевірки у межах процедури досягнення податкового компромісу по податку на прибуток за 2013 рік, по податку на додану вартість за серпень, жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий березень 2014 року /а.с.40-63/, відповідно до якої позивачем з метою застосування податкового компромісу вірно визначено суми податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік та з ПДВ за серпень 2013 року, за жовтень 2013 року, листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень-лютий, березень 2014 року та суми які належить сплатити до бюджету /а.с.62/.

Зазначено, що ПП "Окко-Бізнес" відмовлено у процедурі застосування податкового компромісу в частині податку на прибуток за 2014 рік, відповідно до рішення начальника СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів № 5889/77/28-06-39/1061 /а.с.47/.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог та обґрунтовуючи своє рішення зазначив, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" № 63-VIII від 25.12.2014 року, розділ ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено підрозділом 9-2 "Підрозділ 9-2" Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу" (далі - Підрозділ 9-2).

Відповідно до п. 1 Підрозділу 9-2, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно із п. 7 Підрозділу 9-2, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до п. 11 Підрозділу 9-2, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем подано декларацію з податку на прибуток підприємства, у якій уточнюється зобов'язання за 2014 рік /а.с.10-11/.

Проаналізувавши долучений до матеріалів справи уточнюючий розрахунок, суд зазначає наступне.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з п. 2 "Прикінцевих положень" Закону України № 63-VІІІ до затвердження форми уточнюючого розрахунку для застосування податкового компромісу платник податків має право подати уточнюючий розрахунок за діючою на час подання формою як окремий документ з переліком (описом) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Уточнення податкового зобов'язання з податку на прибуток у межах податкового компромісу необхідно здійснювати виключно шляхом подачі окремої уточнюючої декларації (розрахунку, звіту), а не у складі звітної (звітної нової) декларації.

Для цього платникам податку на прибуток, які бажають скористатись податковим компромісом, у заголовній частині форм уточнюючих податкових декларацій (розрахунків, звітів) з цього податку слід під словом "Уточнююча" ("Уточнюючий") доповнити словами "Податковий компроміс" та зліва від них проставити відмітку, наприклад, "X". Така відмітка означатиме, що уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подана з метою застосування податкового компромісу.

У разі, якщо заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток пов'язане із зміною показників витрат, які відображаються у додатках до декларацій (розрахунків, звіту), окрема уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подається платниками податку разом з такими додатками.

Крім того, необхідно надавати у складі уточнюючої податкової декларації (розрахунку, звіту) в електронній формі перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації використовуючи рядки електронної форми для значення доповнень до податкової декларації, заповнення яких передбачено п. 46.4, ст. 46 ПК України.

При застосуванні податкового компромісу п'ять відсотків від суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток має відображатися платниками податку в уточнюючій податковій декларації (розрахунку, звіті) у таких рядках таблиці "Самостійне виправлення помилок":

24 - податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом Міндоходів від 30.12.2013 року № 872, зареєстрованим у Мін'юсті 20.01.2014 за № 103/24880.

Згідно з п. 5 Закону № 63-VІІІ, платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки - день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобов'язань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

При цьому, пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань, згідно із цим підрозділом.

Таким чином, суд зважає на покликання представника позивача щодо сплати відповідної суми від податкового зобов'язання, визначеного ним в уточнюючій податковій декларації, однак зазначає, що згідно з вказаними вище положеннями у нього не було правових підстав для здійснення такої проплати та такі дії зі сторони позивача, вчинені 23.04.2014 року, були передчасними, оскільки контролюючим органом не винесено рішення про відсутність підстав для проведення перевірки, та складено довідки про підтвердження правомірності визначення сум податкових зобов'язань в уточнюючому розрахунку з податку на прибуток за 2014 рік.

Порядок дій контролюючих органів при виконанні підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України визначено в Методичних рекомендаціях щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу (далі - Методичні рекомендації), затверджених наказом ДФС України № 13 від 17 січня 2015 року.

Відповідно до п. 1.2 Методичних рекомендацій у разі застосування податкового компромісу, терміни у цих Методичних рекомендаціях вживаються у значенні, визначеному Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Під заниженням податкових зобов'язань для цілей застосування Методичних рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 1 квітня 2014 року, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобов'язань.

Пунктом 33.1 ст. 33 ПК України визначено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць та календарний день (п. 34.1 ст. 34 ПК України).

Відповідно до п. 137.4 ст. 137 ПК України, для платників податку на прибуток податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

В редакції ПК України до 01.01.2015 року (до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VII від 28 грудня 2014 року) визначено, що для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу (п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України).

Таким чином, процедура податкового компромісу поширюється на добровільне декларування заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток у відповідних звітних періодах до 01.04.2014 року.

З врахуванням того, що звітний податковий період з податку на прибуток - рік, податковий компроміс не розповсюджується на факти заниження податкових зобов'язань, у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

Також колегія суддів звертає увагу на те,що , представником відповідача на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення до матеріалів справи долучено копію листа Державної фіскальної служби України від 14.04.2015 року "Про розгляд листа", відповідно до якого Центральним контролюючим органом надано роз'яснення, що платник податків не має права скористатися процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток за базовий звітний період - 2014 рік /а.с.37/.

Відповідно до п. 1.3. Методичних рекомендацій зазначено, що Методичні рекомендації не встановлюють нових норм права, а носять виключно рекомендаційний та роз'яснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури податкового компромісу.

Таким чином, такі не можуть застосовуватись всупереч положенням ПК України.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанці, що покликання позивача викладені у додаткових поясненнях щодо неоднозначності тлумачення податковим органом норм діючого законодавства у сфері застосування податкового компромісу є безпідставними.

Відповідно до п 3.12 Методичних рекомендацій заява про компроміс по ППР для досягнення компромісу по неузгоджених сумах податкових зобов'язань (пункт 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу) у випадках, визначених у абзацах 3, 4 та 5 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацій, подається до контролюючого органу у довільній письмовій формі.

При отриманні контролюючим органом за основним місцем податкового обліку платника податків Заяви про компроміс по ППР такий орган розглядає таку заяву, а також необхідні матеріали на предмет їх відповідності умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом.

А тому доцільно перевірити: дотримання платником податку, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, передбаченого пунктом 12 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу терміну для подання Заяви про компроміс по ППР контролюючому органу; відсутність станом на дату подання Заяви про компроміс по ППР факту узгодження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, щодо яких подано заяву про намір досягнення податкового компромісу, у встановленому Кодексом порядку; наявність факту визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ за податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), щодо яких платником податків подано Заяву про компроміс по ППР, у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або завищенням податкового кредиту з ПДВ.

Досягнення податкового компромісу здійснюється за Заявою про компроміс по ППР лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу приймається керівником контролюючого органу на підставі колегіального розгляду структурними підрозділами (податкового та митного аудиту (або іншого структурного підрозділу, який надіслав (вручив) податкове повідомлення-рішення платнику податків), оподаткування юридичних осіб, доходів і зборів з фізичних осіб, правової роботи, погашення заборгованостей, координаційно-моніторингового, власної безпеки, слідчими підрозділами фінансових розслідувань, оперативними підрозділами), що оформлюється відповідним протоколом.

До проекту рішення додається розрахунок сум податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких може бути застосований податковий компроміс з розбивкою по податкових повідомленнях-рішеннях, податках (з окремим визначенням сум податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій), періодах, а також з виділенням сум, що підлягають сплаті для досягнення податкового компромісу (5 відсотків) та погашенню.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу приймається у довільній формі. При цьому в обов'язковому порядку в ньому зазначається: дата прийняття рішення; дата, номер Заяви про компроміс по ППР; дата, номер податкового повідомлення-рішення, загальна сума грошових зобов'язань по повідомленню-рішенню; відомості щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному/судовому порядку; наявність кримінального провадження; норми законодавства, що є підставою для прийняття цього рішення; загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, щодо яких може бути застосований податковий компроміс (відповідно до розрахунку); загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків).

У разі встановлення фактів щодо невідповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

У разі прийняття контролюючим органом рішення щодо погодження застосування податкового компромісу та сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання протягом 10 календарних днів з дня надання ним Заяви про компроміс по ППР у розмірі 5 відсотків від суми податкового зобов'язання інша частина 95 відсотків, а також штрафи та пеня вважаються погашеними.

У випадку несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2.3 Методичних рекомендацій, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу є документом, який необхідний, насамперед для контролюючого органу для належного обліку (адміністрування) податкових зобов'язань, які зі стану неузгоджених переносяться у стан узгоджених відповідно до приписів п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Також колегія суддів зазначає ,що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип поділу влади.

За таких обставин, позовні вимоги позивача, в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про досягнення податкового компромісу з податку на прибуток підприємства, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Деол Трейд" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. у справі № 813/2790/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 12 квітня 2016 року.