Справа № 814/3717/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3717/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль" до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2015 року № ,, -

В С Т А Н О В И В:

25.09.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 469 026 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 734 513 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 10.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 632 251 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 816 125 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль" задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

ДПІ посилалась на те, що в ході проведеної перевірки було встановлено заниження товариством податку на прибуток та податку на додану вартість, у зв'язку з безпідставним віднесенням до складу валових витрат та податкового кредиту сум витрат та ПДВ по операціям з контрагентами, переліченими в акті перевірки, які не мали реального характеру.

З огляду на зазначене, податковий орган вважає, що винесені податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 року та прийняття нової, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що у період з 12.08.2015 року по 18.08.2015 року державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Автомагістраль» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період 2014 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Олдіс Компані», ПП Фірма «Бріз СПД» за період грудень 2014 року та контрагентами-покупцями.

За результатом проведеної перевірки податковим органом складено акт перевірки № 338/14-03-22-05/32884416 від 26.08.2015 року, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.09.2015 року:

- № , яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 469 026 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 734 513 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 632 251 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 816 125 грн.

В ході проведення вказаної перевірки податковим органом встановлено порушення ТОВ «Автомагістраль» вимог Податкового кодексу України, а саме:

- встановлено порушення п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3,п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за грудень 2014 на суму 1 632 251 грн.,

- п.134.1 ст.134, п.138.1. ст.138.2, п.138.8 ст.138, п.149.1 ст.149 ПК України занижено податок на прибуток підприємства, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 1 469 026 грн. за 2014 рік.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що при перевірці взаємовідносин ТОВ «Автомагістраль» з ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД» не встановлено реальності здійснення господарських операцій між вказаними суб'єктами господарювання та не доведено використання товарів у межах господарської діяльності підприємства або їх подальшої реалізації.

Податковий орган зазначив, що ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД» не мають технічних та виробничих можливостей для здійснення господарської діяльності.

З огляду на викладене, податковий орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на формування витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД», у зв'язку з чим позивачеві і були визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток та податок на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Автомагістраль» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог ТОВ «Автомагістраль», зважаючи на наступне:

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

П. 135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, п.138.2 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті/перерахуванню до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного/податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного/податкового періоду.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності первинних документів, які підтверджують здійснення платником податку витрат, а також податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Автомагістраль» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Олдіс Компані», ПП Фірма «Бріз СПД», за рахунок яких віднесло витрати до складу валових та сформувало податковий кредит.

Так, згідно договору субпідряду № 03-А-01/1 від 16.08.2012 року, укладеного ТОВ «Автомагістраль» (Субпідрядник) з приватним підприємством фірма «Бріз СПД» (Субсубпідрядник), Субпідрядник доручає, а Субсубпідрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором виконати роботи по поточному ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський на ділянці км 516+200 - км. 646+200 у Харківській області, види та обсяг яких обумовлені в проектно-кошторисній документації, яка є невід'ємною частиною договору (т. 1 а.с. 75-83). Замовником за вказаним договором є Служба автомобільних доріг у Харківській області, Генеральним підрядником - ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

У підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем були надані наступні первинні документи:

- податкова накладна № 5 від 22.12.2014 року (т. 1 а.с. 92);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000433 від 22.12.2014 року (т. 1 а.с. 93);

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року(т. 1 а.с. 84);

- акт приймання виконаних робіт за грудень 2014 року (т. 1 а.с. 85-88);

- звітну відомість ресурсів (т. 1 а.с. 89-91);

- журнал-ордер та відомість по рахунку 631 за грудень 2014 по контрагенту ПП фірма «Бріз СПД»;

- акт огляду прихованих робіт - бетонне забортування бортів (т. 2 а.с. 158)

Згідно вказаних документів, ПП фірма «Бріз СПД» на виконання умов укладеного з позивачем договору виконало роботи з установки бортових каменів загального обсягу 1680 м з поточного ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський ділянці км 516+200 - км. 646+200 у Харківській області.

01.12.2014 року позивачем було укладено з ТОВ «Делмакс ЛТД» (в подальшому перейменовано у ТОВ «Олдіс компані») договір поставки № 011214/1, за умовами якого Постачальник ТОВ «Делмакс ЛТД» на умовах цього договору зобов'язувався передати у власність Покупцеві (ТОВ «Автомагістраль») матеріал та запасні частини для техніки та автомобілів, а Покупець - прийняти та оплатити товар(т. 1 а.с. 97-100).

У підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем були надані наступні первинні документи:

- податкові накладні № 174 від 31.12.2014 року, № 173 від 31.12.2014 року, № 172 від 31.12.2014 року; № 171 від 31.12.2014 року; № 163 від 15.12.2014 року, № 161 від 15.12.2014 року, № 131 від 08.12.2014 року, № 111 від 08.12.2014 року, № 151 від 08.12.2014 року, № 133 від 08.12.2014 року, № 184 від 31.12.2014 року, № 183 від 31.12.2014 року, № 182 від 31.12.2014 року, № 181 від 31.12.2014 року, № 180 від 31.12.2014 року, № 179 від 31.12.2014 року, № 178 від 31.12.2014 року, № 177 від 31.12.2014 року, № 176 від 31.12.2014 року, № 175 від 31.12.2014 року, № 170 від 31.12.2014 року (т. 1 а.с. 102-128);

- видаткові накладні № РН-ДМ01558 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01535 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01534 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ00716 від 15.12.2014 року, № РН-ДМ00717 від 15.12.2014 року, № РН-ДМ00361 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00360 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00359 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00358 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ01544 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01543 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01542 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01541 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01540 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01539 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01538 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01537 від 31.12.2014 року,№ РН-ДМ01536 від 31.12.2014 року,№ РН-ДМ01557 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01556 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01555 від 31.12.2014 року (т. 1 а.с. 129-143);

Також 01.12.2014 року позивачем було укладено з ТОВ «Делмакс ЛТД» (в подальшому перейменовано у ТОВ «Олдіс компані») аналогічний договір поставки № 011214/2, за умовами якого Постачальник ТОВ «Делмакс ЛТД» на умовах цього договору зобов'язувався передати у власність Покупцеві (ТОВ «Автомагістраль») матеріал та запасні частини для техніки та автомобілів, а Покупець - прийняти та оплатити товар(т. 1 а.с. 144-147).

У підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем були надані наступні первинні документи:

- податкові накладні № 303 від 31.12.2014 року, № 302 від 31.12.2014 року, № 301 від 31.12.2014 року; № 300 від 31.12.2014 року; № 299 від 31.12.2014 року, № 298 від 31.12.2014 року, № 193 від 31.12.2014 року, № 192 від 31.12.2014 року, № 191 від 31.12.2014 року, № 190 від 31.12.2014 року, № 189 від 31.12.2014 року, № 188 від 31.12.2014 року, № 187 від 31.12.2014 року, № 186 від 31.12.2014 року, № 185 (т. 1 а.с. 148-162);

- видаткові накладні № РН-ДМ01564 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01563 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01562 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01561 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01560 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01559 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01545 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01553 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01552 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01551 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01550 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01549 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01548 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01547 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01546 від 31.12.2014 року (т. 1 а.с. 163-177).

- На виконання вказаних договорів позивач придбав у ТОВ «Олдіс компані» бітум, дизпаливо, оливу гідравлічну та моторну

У підтвердження транспортування товару позивачем були надані товарно-транспортні накладні, у яких замовником вказано - ТОВ «Автомагістраль», вантажовідправниками - ТОВ «Делмакс ЛТД», вантажоодержувачем - ТОВ «Автомагістраль» (т. 1 а.с. 190-235) та які підтверджують перевезення паливно-мастильних матеріалів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податковою обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

У підтвердження виконання умов вказаних договорів та реальності здійснюваних господарських операцій ТОВ «Автомагістраль» були надані первинні документи, складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вказані первинні документи містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які здійснювались між позивачем та розглядуваними контрагентами.

Надані видаткові накладні містять найменування товару, його вартість, кількість, дані про осіб, які передавали та отримували товар тощо, а акти виконаних будівельних робіт містять інформацію щодо виду робіт, який виконувався, одиниці виміру, ціну та ін.

Слід зазначити, що позивачем також було надано договір відповідального зберігання № 0212-14 від 02.12.2014 року, укладений ТОВ «Автомагістраль» (Поклажодавець) з ТОВ «Автомагістраль-Південь» (Зберігач), за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно (т. 1 а.с. 236-239).

Зберігання майна здійснюється за наступними адресами: Львівська область, Стрийський район, село Ходовичі; Чернівецька область, місто Новодністровськ, Одеська область, селище міського типу Авангард.

Згідно актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 09.12.2014 року, від 16.12.2014 року, від 03.01.2015 року, від 02.01.2015 року, від 04.01.2015 року, від 06.01.2015 року ТОВ «Автомагістраль» було передано ТОВ «Автомагістраль-Південь» на відповідальне зберігання такі товарно-матеріальні цінності: бітум, дизтопливо, олія моторна, олія гідр. МНМ (В)-46, (т. 1 а.с.240-250).

Також позивачем були надані сертифікати відповідності на бітум нафтовий дорожній в'язкий та порошок мінеральний І марки з вапняків Скала-Подільського родовища для асфальтобетонних сумішей (т. 2 а.с. 1-2).

У підтвердження наявності у ПП «Фірма «Бріз СПД» технічної можливості для здійснення будівельних робіт, позивачем була надана довідка із зазначенням наявної у підприємства техніки та основних фондів, з якої вбачається, що у контрагента позивача наявні каток, компресор, навантажувачі, бульдозер, кран, автогрейдер, гідро молот, бітумоварки, асфальтоукладачі, КАМАЗ, МАЗ, КРАЗ та інша техніка (т. 2 а.с. 156).

Зазначене підтверджують наявність у контрагента позивача технічних можливостей, необхідних для здійснення господарської діяльності, зокрема, для здійснення будівельних (ремонтних) робіт.

В свою чергу, у підтвердження подальшого використання придбаного у ТОВ «Олдіс компані» (ТОВ «Делмакс ЛТД») товару у власній господарській діяльності позивачем надано копії видаткових накладних, згідно яких постачальником товару є ТОВ «Автомагістраль», (т. 2 а.с. 14-52, 66-84), також надано договір, укладених з ТОВ «Автомагістраль-Південь», в якому ТОВ «Автомагістраль» виступає продавцем (т. 2 а.с. 142-145).

Всі надані позивачем первинні документи у своїй сукупності свідчать про те, що здійснювані між позивачем та ТОВ «Олдіс компані» та ПП «Фірма «Бріз СПД» господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту і діловій меті та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій, а отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що позивачем було доведено суду наявність всіх необхідних умов на віднесення витрат до складу валових та віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту, зокрема, щодо фактичності придбання товару, наявності податкових накладних на підтвердження придбання такого товару, товарно-транспортних накладних, які підтверджують транспортування вказаного товару та інших первинних документів, сплати відповідної суми ПДВ.

В свою чергу, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях, фактичне порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідачем встановлено не було.

Посилання податкового органу, в якості обґрунтування нереальності здійснюваних між позивачем та розглядуваними контрагентами господарських операцій на інформаційно-аналітичний лист від 29.05.2015 року, отриманий від Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області по ТОВ «Делмакс ЛТД» за період з 01.12.2014 року по 30.04.2015 року, а також інформаційно-аналітичний лист від 07.04.2015 року, отриманий від Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо діяльності ПП «Фірма «Бріз-СПД» є необґрунтованими та безпідставними.

Висновки податкового органу про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та розглядуваним в акті перевірки контрагентом повинні ґрунтуватись на належному самостійному дослідженні податковим органом обставин укладання договорів між позивачем та його контрагентами, предметів даних правочинів, змісту прав та обов'язків сторін за ними, обізнаності суб'єктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочину, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених позивачем грошових коштів акт перевірки не містить.

Колегія суддів зазначає, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість (добросовісного платника податку) права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, якщо останній виконав усі передбачені законом умови віднесення сум до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Однак у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

В даному випадку, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва не було надано доказів того, що по спірним операціям між позивачем та ТОВ «Олдіс компані» та ПП «Фірма «Бріз СПД» була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та вказані підприємства діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

В даному випадку, підприємством належними та допустимими доказами було підтверджено реальне здійснення господарських операцій з розглядуваними контрагентами, що не викликає сумнівів у тому, що діяльність позивача була направлена на реальне настання економічних наслідків.

Враховуючи все вище викладене, висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства спростовуються встановленими під час розгляду даної справи обставинами, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Слід зазначити, що при зверненні ДПІ у Центральному районі м. Одеси ГУ ДФС в Миколаївській області до суду апеляційної інстанції, апелянтом не було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, ч.2 ст. 88 КАС України встановлено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Законом України "Про судовий збір" встановлено, щоставка судового збору за подачу позову майнового характеру юридичною особою становить 1,5 відсотка від ціни позову.

В даному випадку вимоги майнового характеру становлять 4651915,5 грн., розмір судового збору за подачу апеляційної скарги становить (4651915,5 х 1,5 %) х 110% = 76 756,61 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що стягненню з ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області на користь Державного бюджету України підлягає несплачений апелянтом судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі 76 756,61 грн.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/2, ) до Державного бюджету України на рахунок №1008, одержувач УК у м. Одесі / Приморський р-н./ 22030101, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011, Код ЄДРПОУ суду 34380461, код класифікації доходів бюджету 22030101 несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі 76 756 (сімдесят тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 61 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв