Справа № 711/8478/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/12284/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - УМВС) в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення як інваліду II групи (далі - спірна допомога) і зобов'язати останнього здійснити виплату такої з урахуванням вже виплаченої її частини.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що розмір виплаченої йому спірної допомоги не відповідає вимогам закону, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року позов задоволено та зобов'язано відповідача здійснити позивачу доплату спірної допомоги у розмірі 9610 гривень.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач має право на виплату йому спірної допомоги у розмірі, встановленому абзацом 4 підпункту 2 пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 (далі - Порядок № 707).

Судами встановлено, що позивач з 2 червня 1997 року по 27 лютого 2013 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

12 квітня 2013 року позивачу встановлено другу групу інвалідності з втратою 80 відсотків професійної працездатності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

В подальшому ОСОБА_4 призначена і виплачена одноразова грошова допомога у розмірі, встановленому абзацом 6 підпункту 2 пункту 1 Порядку № 707, тобто у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико - соціальною експертною комісією, а саме - 38438,40 гривень з відрахуванням раніше виплаченої страхової виплати (785,10 гривень), що становить 37653,30 гривень.

11 червня 2014 року позивач вдруге звернувся до відповідача з заявою про виплату йому спірної допомоги у розмірі, встановленому абзацом 4 підпункту 2 пункту 1 Порядку № 707, посилаючись на те, що інвалідність настала внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, що підтверджено актом форми Н-1 від 29 травня 2014 року.

Листом УМВС від 7 липня 2014 року у виплаті спірної допомоги позивачу відмовлено з посиланням на відсутність на те правових підстав.

Разом з тим, у відповідності до частини 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ, в редакції, чинній на момент звернення позивача за спірною допомогою) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 2 пункту 1 Порядку № 707 одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

За визначенням абзацу 7 пункту 2 Порядку № 707 виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, є, зокрема, забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як правильно встановлено судами, нещасний випадок, внаслідок якого позивачем отримана інвалідність визнано таким, що стався при виконання ним службових обов'язків по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Дана обставина підтверджується висновком про результати службової перевірки від 16 вересня 1999 року, наявного у матеріалах справи і дослідженого судами попередніх інстанцій.

Окрім цього, у акті форми Н-1 від 29 травня 2014 року зазначено, що нещасний випадок стався в період проходження служби позивачем в органах внутрішніх справ під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

За таких обставин, у відповідача не було правових підстав для відмови у виплаті позивачу спірної допомоги, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало