Справа № 819/294/16
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/294/16

30 березня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання Цимбал А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

предстаників відповідача Вигонна І.В., Підгаєвська Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Прокуратури Тернопільської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Прокуратури Тернопільської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 4 наказу Генерального прокурора України №55ш від 15.07.2015 у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області ліквідовано управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, в який входив відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави та створено у структурі прокуратури Тернопільської області управління представництва інтересів громадян та держави в суді, у який увійшов відділ організації позовної роботи. Вважає, що оскільки у прокуратурі Тернопільської області відбулось перетворення одного структурного підрозділу в інший, звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можливе лише з підстав скорочення чисельності штату за умов дотримання вимог ч.2 ст.40, ст.ст. 42,43,49-2 КЗпП України. Проте, жодної вимоги відповідачем дотримано не було. Крім того, пояснила, що з 20.07.2015 по 10.02.2016р. відповідач не запропонував жодної вакантної посади. Також повідомила, про те, що 22.07.2015р. подала рапорт про призначення на вакантну посаду прокурора відділу організації позовної роботи управління представництва інтересів громадян та держави в суді. Даний рапорт, як стверджує позивач надала начальнику відділу роботи з кадрами ОСОБА_6 в присутності заступника начальника відділу роботи з кадрами Підгаєвської Н.З. Проте, жодного рішення по даному рапорту прийнято не було. Відтак, вважає наказ прокурора Тернопільської області від 10 лютого 2016 року №96-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача прокуратури Тернопільської області в судовому засіданні проти позову заперечили, з підстав, викладених у письмових запереченнях та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Вважають, що 10 лютого 2016 звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури правомірно, у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області. Підставою звільнення ОСОБА_1 став наказ Генерального прокурора України №55ш від 15 липня 2015 року, на підставі якого проведено зміни в організації праці прокуратури Тернопільської області шляхом ліквідації ряду її структурних підрозділів, окремих посад, зменшення штатної чисельності її працівників, утворення нових структурних підрозділів.

Даним наказом Генерального прокурора України, зокрема п. 1 наказу, у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області ліквідовано у тому числі управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді штатною чисельністю 24 одиниці, у склад якого входив відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави. Пунктом 4 Наказу у структурі прокуратури Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління представництва інтересів громадян та держави в суді у складі трьох відділів штатною чисельністю 18 одиниць: відділ організації позовної роботи, відділ забезпечення представництва у судах, відділ представництва при виконанні судових рішень. Наказом Прокуратури Тернопільської області від 17.07.2015р. створено комісію з вирішення питань про переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При заповненні посад у новостворених підрозділах прокуратури області переважне право на залишення на роботі надавалося працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, обсягом виконаних робіт. Крім того, в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої вакантної посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, а також відмовилась від тимчасово вільної посади прес-секретаря.

З врахуванням викладеного, представники відповідача вважають, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю.

За клопотанням позивача, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив надання позивачем начальнику відділу роботи з кадрами ОСОБА_6 рапорт про призначення на вакантну посаду прокурора відділу організації позовної роботи управління представництва інтересів громадян та держави в суді.

Допитаний в якості свідка начальник відділу роботи з кадрами ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив що не отримував від ОСОБА_1 рапорт про призначення на вакантну посаду прокурора відділу організації позовної роботи управління представництва інтересів громадян та держави в суді. Крім того, зазначив, що відповідно до п. 7.11 регламенту прокуратури Тернопільської області документи з кадрових питань повинні подаватись на розгляд прокурору області або виконувачу його обов»язків, працівники відділу роботи з кадрами прокуратури області не вправі отримувати заяви щодо працевлаштування без відповідного їх розгляду керівником прокуратури області.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу в органи прокуратури 02.03.1998р. що підтверджується відомостями з трудової книжки.

На підставі наказу прокурора Тернопільської області №39-к від 16.01.2015р. переведена на вакантну посаду прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управляння представництва, захисту інтересів громадян або держави в суді прокуратури області.

15 липня 2015 року Генеральною прокуратурою України виданий наказ №55ш у зв'язку з набранням чинності з 15.07.2015 р. Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VII "Про прокуратуру", та керуючись ст.ст.9,10,14 цього закону, яким ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області, крім інших, у тому числі управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді штатною чисельністю 24 одиниці, у склад якого входив відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави. Також, наказано скоротити у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області 78 посад. При цьому, вивільнені одиниці зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати. Цим же наказом утворено в структурі прокуратури Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України управління представництва інтересів громадян та держави в суді у складі трьох відділів штатною чисельністю 18 одиниць: відділ організації позовної роботи, відділ забезпечення представництва у судах, відділ представництва при виконанні судових рішень.

20 липня 2015 року ОСОБА_1 письмово попереджена про її наступне вивільнення упродовж двохмісячного терміну, про що свідчить її підпис на попередженні. Одночасно із врученням попередження ОСОБА_1 ознайомлено із наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 №55ш в якому зазначено, які підрозділи та посади у структурі та штатному розписі прокуратури області ліквідовано, які підрозділи утворено та надано можливість ознайомитись із наявними вакантними посадами.

14 грудня 2015 року начальником відділу роботи з кадрами запропоновано ОСОБА_1 посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, проте від запропонованої вакантної посади ОСОБА_1 відмовилась. Також була запропонована тимчасово вільна посада прес-секретаря (на правах прокурора регіональної прокуратури) на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по 23 квітня 2018 року. Від даної посади позивач також відмовилась.

Наказом прокурора Тернопільської області від 10 лютого 2016 року №96-к ОСОБА_1 з 10 лютого 2016 року звільнено з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, підстава: наказ Генерального прокурора України від 15.07.2015 року №55ш.

Не погодившись з наказом прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України від 14.10.2014 р. №1697-VII "Про прокуратуру", КЗпП України. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано спірні правовідносини, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані гарантії при звільненні. Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт першої частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Згідно п.9 ч.1 ст. 51 Закону України " Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На підставі наказу №55ш від 15.07.2015р. проведено зміни в організації праці прокуратури Тернопільської області шляхом ліквідації певних структурних підрозділів, окремих посад, зменшення штатної чисельності її працівників, утворення нових структурних підрозділів.

Пунктом 1 даного наказу у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області ліквідовано ряд структурних підрозділів прокуратури області, у тому числі управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді штатною чисельністю 24 одиниці, у склад якого входив відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави.

Пунктом 4 наказу у структурі прокуратури Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління представництва інтересів громадян та держави в суді у складі трьох відділів штатною чисельністю 18 одиниць: відділ організації позовної роботи, відділ забезпечення представництва у судах, відділ представництва при виконанні судових рішень.

При цьому, ліквідований відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави складався з 8 штатних посад, з яких 1 -начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу та 6 - прокурори відділу, а новостворений відділ організації позовної роботи складається з 5 штатних посад, з яких 1 - начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу та 3 - прокурори відділу.

Отже, у прокуратурі Тернопільської області відбулося зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи шляхом перетворення одного структурного підрозділу - управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді (у структуру якого входив відділ організації представництва на захист інтересів громадянина або держави) у інший структурний підрозділ - управління представництва інтересів громадян та держави в суді (в структурі якого створено відділ організації позовної роботи), що супроводжувалось скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області.

Відтак, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду України у справі № 6-65 це 12 від 11 липня 2012 року.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" ( зі змінами) роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Відповідно до ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи дотримання прокуратурою Тернопільської області при звільненні позивача вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49 - 2 КЗпП України, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Судом встановлено, що 20 липня 2015 року ОСОБА_1 письмово попереджена про її наступне вивільнення упродовж двох місячного терміну, про що свідчить її підпис на попередженні. Одночасно із врученням попередження ОСОБА_1 ознайомлено із наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 №55ш в якому зазначено, які підрозділи та посади у структурі та штатному розписі прокуратури області ліквідовано, які підрозділи утворено та надано можливість ознайомитись із наявними вакантними посадами. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Згідно зі статтею 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Наказом Прокуратури Тернопільської області від 17.07.2015р. створено комісію з вирішення питань про переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно протоколу засідання комісії прокуратури області з вирішення питання про переважне право залишення на роботі працівників, посади яких скорочено, від 16 вересня 2015 року, з урахуванням пропозицій керівників відповідних структурних підрозділів прокуратури області, заступників прокурора області щодо кваліфікації, продуктивності праці по відношенню до інших прокурорських працівників, а також відсутністю можливості запропонувати іншу роботу, одноголосним рішенням комісії рекомендовано прокурору області до звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України частину працівників прокуратури області, у тому числі прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави в суді молодшого радника юстиції ОСОБА_1

При визначенні кваліфікації та продуктивності праці враховано лист Міністерства соціальної політики України №80/06/187-12 від 21.05.2012 яким передбачено, що на практиці для визначення таких працівників роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються наступні обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт.

Так, з наданих письмових пояснень відповідача щодо визначення кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_1 та працівників, призначених у відділ організації позовної роботи управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, вбачається, що при визначення кваліфікації позивача враховано тривалий період перебування у відпустках (понад 6 років). Зокрема, з червня по вересень 2008р.перебувала у відпустці у зв»язку з вагінтістю і пологами, з вересня 2008р. по липень 2011р. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, з липня 2011р. по липень 2014р. без збереження заробітної плати. Також враховано стаж роботи позивача на напрямі представництва інтересів громадян та держави в суді що становить менше одного року. Щодо підготовки впродовж січня-липня чотирьох позовних заяв, зазначено, що окремі позови підготовлено неякісно, допущено випадки невірного визначення відповідача та формулювання позовних вимог. Крім того, один з позовів підготовлених позивачем, у зв»язку з неякісною підготовкою доопрацьовувався іншими працівниками. Отже, кваліфікація та продуктивність праці працівників, призначених у відділ організації позовної роботи управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області є більш високою в порівнянні з кваліфікацією та продуктивністю праці позивача.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що їй не було запропоновано жодної рівнозначної посади або іншої роботи, у тому числі одночасно з врученням попередження про вивільнення.

Проте, відповідно до Постанови Верховного Суду України №6-40цс15 від 01.04.2015р. обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При звільненні працівника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України право на призначення особи на новоствореному робочому місці закріплено саме за роботодавцем і не може розглядатись, як обов'язок роботодавця працевлаштувати особу саме на ту посаду, на яку вона бажає бути працевлаштована, питання доцільності перестановки (перегрупування) працівників належить до виключної компетенції роботодавця. Така позиція узгоджується з положеннями п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Окрім того, Верховним судом України у Постанові №6-40цс15 від 01.04.2015р. зазначено, що роботодавець зобов'язаний запропонувати особі наявні на підприємстві вакансії незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільняється.

Отже, законодавство не зобов'язує роботодавця працевлаштовувати особу, яка підлягає вивільненню, саме у той структурний підрозділ, у якому вона працювала.

Так, у зв'язку з наявністю вакантної посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, 14 грудня 2015 року начальником відділу роботи з кадрами у службовому кабінеті запропоновано ОСОБА_1 зайняти зазначену вакантну посаду. ОСОБА_1 від запропонованої вакантної посади відмовилась.

Окрім того, у зв'язку із наявністю у прокуратурі Тернопільської області тимчасово вільної посади прес-секретаря (на правах прокурора регіональної прокуратури) на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по 23 квітня 2018 року, запропоновано ОСОБА_1 зайняти зазначену тимчасово вільну посаду, проте від запропонованої вакантної посади відмовилась.

Суд також зазначає що, ОСОБА_1 з дня отримання попередження про вивільнення до керівництва прокуратури області із відповідними зверненнями чи заявами про працевлаштування не зверталась, а з 10 серпня по 14 вересня 2015 року перебувала у щорічній відпустці, з 15 вересня по 24 грудня 2015 року була відсутня на роботі у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_7 оскільки дані факти не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо дотримання вимог ст. 43 КЗпП України суд зазначає, що позивач не є членом первинної профспілкової організації, а відтак розірвання трудового договору з попередньої згоди профспілкового органу не потребує.

З огляду на вищевказане, оскаржуваний наказ прокурора Тернопільської області від 10 лютого 2016 року №96-к про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури у зв'язку із реорганізацією і скороченням кількості прокурорів органу прокуратури за пунктом дев'ятим частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства України з дотриманням відповідачем процедури звільнення позивача із займаної посади, а відтак позовна вимога щодо його скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки звільнення позивача з органів прокуратури було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, також позивачем в ході судового розгляду даної справи всупереч вимогам частини першої статті 71 КАС України не обґрунтовано та не доведено підставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 06.04.16 року

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.