Справа № 804/431/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

05.04.2016 № К/800/39404/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015
та постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015
у справі №804/431/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «БЕРІНГ»
доЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «БЕРІНГ -ТД» звернулося до суду із адміністративним позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.11.2014 № щодо нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 18866,65 грн. (основний податок - 15093,32 грн. та фінансові санкції - 3773,33 грн.); визнати протиправними дії відповідача з коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» у січні, лютому 2014 року; зобов'язати відповідача вилучити із АС «Податковий блок» інформацію внесену на підставі акта від 13.11.2014 №4256/2204/36960280 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки фінансово - господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» по взаємовідносинах із ТОВ «Акцент - Трейд» за період з 01.02.2014 по 28.02.2014, ТОВ «Дніпросфера» за період з 01.01.2014. по 28.02.2014, ТОВ «Спецторг-Інвест» за період з 01.02.2014 по 28.02.2014; зобов'язати відповідача відновити в АС «Податковий блок» показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Берінг» за період з 01.01.2014р. по 28.02.2014р. шляхом внесення до АС «Податковий блок» даних зазначених у податковій звітності ТОВ «Берінг» за відповідний період.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» у січні, лютому 2014 року. Скасовано податкове повідомлення рішення № щодо нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 18866,65грн. (основний податок - 15093,32 грн. та фінансові санкції - 3773,33грн.). В інший частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 скасована постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 в частині визнання протиправними дій з коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» у січні, лютому 2014 року та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 24.11.2014 №. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» по взаємовідносинах із ТОВ «Акцент-Трейд» за період з 01.02.2014р. по 28.02.2014р., ТОВ «Дніпросфера» за період з 01.01.2014р. по 28.02.2014р., ТОВ «Спецторг - Інвест» за період з 01.02.2014р. по 28.02.2014р.

За результатами перевірки складено акт від 13.11.2014р. №4256/2204/36960280, згідно висновків якого позивачем порушено пункти 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у 2014 році на загальну суму 15093,32 грн., в тому числі у періодах в січні 2014 року на суму 1038,94 грн.; в лютому 2014 року на суму 14054,38грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що контрагенти позивача - ТОВ «Акцент-Трейд», ТОВ «Дніпросфера» та ТОВ «Спецторг-Інвест», відсутні за місцезнаходженням, відсутнє будь-яке документальне підтвердження місць виконання зобов'язань, діяльність контрагентів-постачальників була спрямована на надання податкових вигод та проведення безтоварних операцій, у зв'язку з чим вчинені з ними правочини не спричиняють реального настання правових наслідків і операції з подальшої реалізації товару, а отримані позивачем первинні документи не мають юридичної сили та доказовості. В основу таких висновків контролюючого органу покладено акти ДПІ у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення 24.11.2014 № про нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 18866,65грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач мав в наявності первинні документи, що підтверджують обсяги задекларованого податку, відповідно мав законні підстави для включення сум до складу податкового кредиту. Відмову у задоволенні позову мотивував тим, що дії податкового органу, по суті, є лише збиранням податкової інформації, які не обумовлюють зміни майнового стану платника податків, та не порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій в частині визнання протиправними дій з коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Берінг» у січні, лютому 2014 року та відмовляючи в цій частині, суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що такі дії самі по собі не можуть порушити прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Дніпросфера» за договором поставки від 08.01.2014 №2014ДС, з ТОВ «Акцент-Трейд» за договором поставки від 08.01.2014 №Б-2014/АТ та з ТОВ «Спецторг-Інвест» за договором поставки від 09.01.2014 №Б-2014/СІ, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів.

При оцінці правильності врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагентів товарів, суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію вищенаведених договорів, також дослідили подальше використання придбаних товарів у відповідному податковому періоді, та дійшли обґрунтованого висновку про реальність отримання від спірних контрагентів товарів позивачем, а також про фактичне їх використання у власній господарській діяльності.

Поруч з цим, податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на актах перевірок контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Оскільки позивачем доведено дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також надано всі первинні документи, що стосуються господарської операції за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод поставки товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товару в господарській діяльності, відтак суди дійшли правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентом.

Окрім того, в пункті 61.1 ст.61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2 п.62.2 ст.62 ПК України).

Відповідно до ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами пп.72.1.1 п.72.1 ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Виходячи із системного тлумачення ст.ст.71,72,74 ПК України, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання правомірно використовуються контролюючим органом для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду та суду першої інстанції в частині, залишеній без змін апеляційним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відхилити.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 в частині, залишеній без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015, та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош