Справа № 826/24203/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2016 року № 826/24203/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів Кобилянського К.М., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна компанія» , ОСОБА_1
до треті особи Національного банку України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк»
провизнання протиправними та скасування рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна компанія» та ОСОБА_1. В поданій позовній заяві позивачі просять суд :

«Визнати протиправним Розпорядження Національного банку України від 01.07.2015 р. №330-р «Про проведення позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК».

Визнати протиправним рішення Правління Національного банку України про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» до категорії неплатоспроможних, що оформлене постановою Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. №452/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» до неплатоспроможних».

Визнати протиправними дії Національного банку України з проведення перевірки ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» на підставі Розпорядження Національного банку України від 01.07.2015 р, №330-р «Про проведення позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК».»

Наявність порушеного права позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками зазначеного банку, і тому, через дії відповідача, позбавлені можливості як управління банком, так і прав щодо коштів.

Порушення, на думку позивачів, полягають в тому, що :

- перевірку було проведено з порушенням норм чинного законодавства, без надання можливості надати заперечення та без зазначення обов'язкових реквізитів у розпорядженні у розпорядженні щодо проведення перевірки;

- оскаржуване рішення прийняте без достатніх на це підстав, зокрема, без констатації наявності проблем у фінансовому стані банку;

- позивач стверджує про те, що виключення норми Закону, на підставі якого приймалося оспорюване рішення, має бути застосовано до позивача, за приписами ч.1 статті 58 Конституції України.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються повністю з тих підстав, що у позивачів відсутнє право на звернення до суду, під час проведення перевірки порушень допущено не було, а саме оскаржуване рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства та прийнято в межах повноважень, а визначення санкції є дискреційними повноваженнями відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

Відповідно до Розпорядження Національного банку України від 01.07.2015 р. №330-р «Про проведення позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (надалі - Розпорядження НБУ від 01.07.2015 р. №330-р) здійснено позапланову інспекційну перевірку операційних кас ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» про що складено Довідку про результати позапланової інспекційної перевірки операційних кас ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» 02,03 липня 2015 року.

Згідно з розпорядженням Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 03 липня 2015 року №33-р «Про проведення позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (надалі - Розпорядження НБУ від 03.07.2015 р. №33-р) здійснено позапланову інспекційну перевірку ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» про що складено Довідку про результати позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» від 03 липня 2015 року.

Також, на підставі Розпорядження директора виконавчого Управління Національного банку України в Дніпропетровській області від 07 липня 2015 року №11-043/3448 здійснено позапланову інспекційну перевірку ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» про що складено Довідку про результати позапланової інспекційної перевірки ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» від 07 липня 2015 року.

Правлінням Національного банку України 09.07.2015 року прийняте рішення про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» до категорії неплатоспроможних, що зафіксовано у постанові Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. №452/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» (далі - Постанова НБУ від 09.07.2015 р.№452/БТ).

Щодо посилань відповідача на відсутність порушення прав позивачів суд зазначає наступне.

В своєму Рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо неопосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ч. 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 17.07.97 року Україною ратифіковано Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У відповідності до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, за загальним правилом у разі виникнення правових колізій щодо невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір.

Конвенція та Протоколи до неї передбачають захист основних прав та свобод людини, які потребують забезпечення в повсякденному житті та мають соціальну, політичну, економічну та громадянську спрямованість.

Дотримання положень Конвенції державами-учасницями забезпечено через такий контролюючий механізм як Європейський суд з прав людини.

Але закріплення на національному рівні самих лише положень Конвенції, як частини національного законодавства України, унеможливлює виконання одного з основних завдань Конвенції, а саме забезпечення та подальше удосконалення забезпечення здійснення прав та основних свобод людини.

З метою подолання зазначеної прогалини та удосконалення системи дотримання прав та свобод людини, забезпечених як Конвенцією, так і Конституцією України, зокрема, шляхом реалізації висновків Європейського суду з прав людини, зроблених під час розгляду заяв стосовно порушень державами-учасницями прав та основоположних свобод людини, український законодавець, з прийняттям Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. N 3477-IV, на національному рівні закріпив практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так, статтею 17 Закону передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, законодавець закріпив пріоритетне значення над національним законодавством України не тільки положення Конвенції, а й практики Європейського суду з прав людини, що в свою чергу може досить позитивно вплинути на забезпечення принципу верховенства права, як одного з основних принципів демократичної держави.

Згідно з положеннями ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 01.04.2004 р. за скаргою №50357/99 у справі «AT «Камберроу ММ5» проти Болгарії» (Camberrow MM5 AD v. Bulgaria) Європейський суд з прав людини визнав за компанією, яка володіла 98% акцій банку, право оскаржувати процедуру банкрутства банку.

В рішенні від 21 жовтня 2003 року за скаргою №29010/95 в справі Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic суд визнав відстороненим керівником банку, право на подання скарги про порушення прав банку.

При цьому сторонами не спростовується та обставина, що позивачі є акціонерами банку, позивачу належать на праві приватної власності 71% простих іменних акцій банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Отже, нормами чинного законодавства право подавати позов від імені банку надано лише посадовим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим позивачі такого права позбавлені.

З огляду на викладене суд відхиляє посилання відповідача на відсутність порушеного права позивачів, відносно оскарження постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. №452/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК».

При цьому суд відхиляє посилання на наявність порушеного права позивачів щодо оскарження дій та рішень відповідача щодо проведення перевірки, оскільки такими діями прав позивачів не порушувалося, жодних наслідків для позивачів, крім оскаржуваної постанови, проведені перевірки не мали.

Як вбачається з заперечень відповідача, постанову Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. №452/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» було прийнято за результатами розгляду пояснювальної записки Департаменту банківського нагляду про необхідність віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та інформації, викладеної в доповідній записці Департаменту банківського нагляду від 08.07.2015 №В/20-03008/43824, складеної після виїзних позапланових інспекційних перевірок Банку.

В даній доповідній записці зафіксовані результати проведених перевірок, зокрема:

- перевірка операційної каси ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» станом на 02 липня 2015 року встановила розбіжності між даними бухгалтерського обліку за рахунком 1001 «Банкноти та монети в касі банку», внутрішніх документів з обліку готівки та інших цінностей та фактичним залишком готівки;

- У зв'язку з відсутністю записів у внутрішніх документах з обліку готівки та інших цінностей про передавання готівки між працівниками, які виконують касові операції, та враховуючи розбіжності, наведені вище, встановити фактичну суму готівки, що мала бути в грошовому сховищі операційної каси ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» станом на 02 липня 2015 року, неможливо;

- за результатами перегляду внутрішніх документів з обліку готівки та інших цінностей ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» встановлена відсутність підписів відповідальних осіб ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» з 15 травня (у національній валюті) та 18 травня 2015 року (в іноземних валютах) до 02 липня 2015 року;

Зазначене було кваліфіковано відповідачем як порушення вимог пункту 8 розділу І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174.

Також вищезазначеною довідкою було встановлено, що :

- для зберігання цінностей у Дніпропетровському відділенні № З облаштовано сейфосховище у якому встановлено два сейфи V класу опору за ДСТУ 4012-1, з яких використовується тільки один в якості сховища цінностей цього відділення. Згідно з наданими документами протягом періоду з 01 липня до 02 липня 2015 року у Дніпропетровському відділенні № 3 зберігалися 652 пачки 3 банкнотами (в сейфі відділення фактично може зберігатися до 80 пачок). Це було кваліфіковано відповідачем як порушення вимог пункту 10 розділу І Інструкції № 174.

- суми валютних цінностей, які, згідно з наданими документами, перевозилися на панцерованому автомобілі 3 класу захисту значно перевищували максимально дозволені. Так, 01 липня 2015 року, згідно з наданими документами, здійснена доставка готівкових коштів ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» від відділення № 12, що знаходиться у м.Києві до відділення № 3 у м.Дніпропетровськ у сумі 169 850 000,00 грн. При цьому, відсутня інформація про залучення оперативного автотранспорту для супроводження та додаткової охорони, озброєної вогнепальною зброєю, чим порушено вимоги п.3 додатку 2 до Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 лютого 2007 року № 45.

З огляду на вищенаведене у вищезазначеній довідці сформульовано висновок про допущення позивачем одноразового грубого порушення законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. На підставі даного висновку запропоновано внести на розгляд Правління Національного банку України питання про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідачем не надано будь - яких інших документів, якими б обумовлювалося прийняття оспорюваної постанови, в її тексті також продубльовано посилання на вищезазначені порушення, як на підставу для її видання.

З правомірністю такого суд не погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 55 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Абзацами дев'ятнадцятим та двадцять п'ятим статті 15 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Правління Національного банку приймає рішення: про застосування заходів впливу (санкцій) до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком України відповідно до законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"; про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних.

Частиною першою статті 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать:

1) письмове застереження;

2) скликання загальних зборів учасників, ради банку, правління банку;

3) укладення письмової угоди з банком, за якою банк чи визначена угодою особа зобов'язується вжити заходів для усунення порушень, поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками тощо;

4) зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі;

5) встановлення для банку підвищених економічних нормативів;

6) підвищення резервів на покриття можливих збитків за кредитами та іншими активами;

7) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов'язаними з банком особами;

8) заборона надавати бланкові кредити;

9) накладення штрафів;

10) тимчасова, до усунення порушення або скасування заходів впливу, передбачених цією статтею, заборона використання власником істотної участі в банку права голосу придбаних акцій (паїв);

11) тимчасове, до усунення порушення, відсторонення посадової особи банку від посади;

12) віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного;

13) відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Таким чином, враховуючи подальше прийняття постанови про ліквідацію банку, відповідачем було застосовано до банку найсуворіший засіб впливу, з усіх можливих, передбачених відповідною правовою нормою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 76 зазначеного Закону Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі одноразового грубого або систематичного порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Пунктом 3.2 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902 встановлено, що заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до Закону про банки та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування.

Пунктом 13.1 глави 13 розділу ІІ зазначеного положення встановлено, що Національний банк приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством.

Суд вважає, що гіпотеза та диспозиція вказаних правових норми полягають у необхідності встановлення: порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу; таке порушення повинно бути грубим або систематичним; такі порушення повинно створювати загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Тобто сукупність таких складових в цілому і зумовлює наявність підстав для застосування такого заходу впливу як віднесення банку до категорії неплатоспроможного.

В той же час ані норми Закону «Про банки та банківську діяльність», ані норми Положення №346 не визначають зміст та характер порушення, яке відноситься до категорії «грубе», що зумовлює наявність підстав для застосування саме адекватних такому порушенню заходів впливу.

В оскаржуваній Постанові НБУ від 09.07.2015 р. №452/БТ обставини саме створення загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів банку не встановлено, зміст такої загрози та її вплив на можливий фінансовий стан банку.

При цьому, відповідно до положень статті 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність" прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних обумовлено таким обов'язковим кваліфікуючим критерієм як наявність загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, у той час як відповідачем не тільки не наведено доказів на підтвердження факту наявності відповідної загрози, ні в рішенні, ні під час судового засідання, а й не зазначено про наявність відповідного факту.

Суд вважає, що застосування найжорсткішого заходу впливу до банку, за умови відсутності не тільки обґрунтування, а й припущення існування обставини можливого заподіяння шкоди інтересам вкладників, є порушенням принципу пропорційності, встановленого нормами пункту 8 частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому судом не приймаються посилання відповідача на дискреційність повноважень, оскільки згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій.

З огляду на викладене колегія доходить висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. №452/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАДИКАЛ БАНК» до неплатоспроможних»

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя А.Б. Федорчук

Судді К.М. Кобилянський

А.С. Мазур