Справа № 817/309/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/309/16

05 квітня 2016 року 17год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув, представник Слободін А.С.,

відповідача: представник Редькович В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії , -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не вчиненні передбачених пп. 225, 237, 241 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України дій щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 01.11.2010 року через закінчення строку контракту та небажання проходити військову службу за новим контрактом, зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту від 01.11.2010 року на підставі п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що між позивачем та Міністерством внутрішніх справ України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України строком на 5 років. Після закінчення строку дії контракту позивач звертався до відповідача з рапортами про звільнення з військової служби у запас. Представник позивача вважає бездіяльність відповідача щодо не здійснення його звільнення протиправною, оскільки, на його думку, мають місце підставі, передбачені п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що укладений з позивачем контракт про проходження громадянами військової служби від 01.11.2010 року автоматично продовжено до оголошення демобілізації з огляду на положення ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Представник позивача зазначає, що у зв`язку з тим, що рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось, підстави, визначені п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення з військової служби відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 01.11.2010 року Міністерство внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 22.07.1986 року, молодший сержант, уклали контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України строком на п`ять років (а.с. 33-34).

З 29.05.2015 року старшина ОСОБА_1 обіймає посаду контролера 1-го відділення 2-го взводу 1-ї спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_1 .

31.07.2015 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командування про звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 31).

31.07.2015 року ОСОБА_1 пройшов атестацію, за наслідками якої визнаний таким, що відповідає займаній посаді, прийнято рішення клопотати про звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 32, 35).

02.11.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №228, яким вирішено, згідно пункту 9 (у разі настання особливого періоду) статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", продовжити строк контракту про проходження військової служби старшині ОСОБА_1 контролеру 1-го відділення 2-го взводу 1-ї спеціальної комендатури - до закінчення особливого періоду, про що до контракту від 01.11.2010 року внесену відповідну відмітку (а.с. 40).

27.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в якій просив звільнити його з військової служби у запас через закінчення строку дії контракту (а.с. 36).

У вказаній заяві ОСОБА_1 допущено описку в частині зазначення дати закінчення строку дії контракту 01.11.2010 року замість 01.11.2015 року, у зв`язку з чим листом від 01.02.2016 року №84 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 повідомлено, що такий контракт не укладався (а.с. 37).

18.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся з повторною заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про звільнення його з військової служби у запас через закінчення строку дії контракту (а.с. 38).

Листом від 26.02.2016 року №159 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із продовженням строку дії контракту від 01.11.2010 року на період до оголошення демобілізації, а також з огляду на те, що підстави для звільнення його з військової служби, визначені абзацом 2 частини 3 статті 23 та частиною 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні, звільнення є неможливим (а.с. 39).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За змістом частини 2 статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (надалі - Закон України №2232-XII), військовий обов`язок включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 2 Закону України №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), до видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Статтею 19 Закону України №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 20 Закону України №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби військовослужбовці, які прослужили на строковій військовій службі не менше трьох місяців, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, резервісти, а також жінки, які не мають військових звань офіцерського складу, з відповідною освітою та спеціальною підготовкою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Частиною 2 статті 23 Закону України №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) визначено, що для громадян України, які вперше прийняті на військову службу за контрактом, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:

для військовослужбовців, прийнятих на посади рядового складу, - 3 роки;

для військовослужбовців, прийнятих на посади сержантського і старшинського складу, - 5 років;

для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу;

для осіб офіцерського складу - 5 років.

Відповідно до п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України №2232-XII, звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби - у зв`язку із закінченням строку контракту.

Підпунктом 1 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (надалі - Положення), передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України №2232-XII, у військових званнях до старшого сержанта (головного старшини) включно за всіма підставами здійснюється командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні або вищі з ними права щодо видання наказів по особовому складу.

Пунктом 237 Положення визначено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.

Абзацом 4 пункту 241 Положення встановлено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Водночас, за змістом частини 9 статті 23 Закону України №2232-XII, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Судом досліджено, що випадки, передбачені абзацом 2 частини 3 статті 23 та частиною 8 статті 26 Закону України №2232-XII на ОСОБА_1 не поширюються.

В свою чергу, відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відтак, особливий період починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює увесь час її дії.

Згідно з абз. 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 6 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII передбачено, що демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Абзацом 8 статті 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII встановлено, що відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію і про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 оголошено часткову мобілізацію (пункт 1), яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 3) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 8).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII, який набрав чинності 18.03.2014 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 18.03.2014 року по 01.05.2014 року.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 року №454/2014 оголошено часткову мобілізацію (пункт 1), яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 3) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 7).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 06.05.2014 року №1240-VII, який набрав чинності 07.05.2014 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 07.05.2014 року по 20.06.2014 року.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 року №607/2014 оголошено часткову мобілізацію (пункт 1), яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 3) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 8).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 22.07.2014 року №1595-VII, який набрав чинності 24.07.2014 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 24.07.2014 року по 06.09.2014 року.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015 оголошено часткову мобілізацію, яка проводиться у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 1) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 9).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 15.01.2015 року №113-VIIІ, який набрав чинності 20.01.2015 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 20.01.2015 року по 17.08.2015 року.

Крім того, пунктом 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015 вирішено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2015 року №254/2015 вирішено провести у травні-липні 2015 року звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 року №454.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" від 12.06.2015 року №328/2015 вирішено провести у липні - вересні 2015 року звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 року №607, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року N 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N15" від 25.03.2016 року №115/2016 вирішено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 року №607 і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року N 607 "Про часткову мобілізацію" від 12.06.2015 року №328; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15.

Отже, станом на час закінчення строку дії контракту ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України від 01.11.2010 року та станом на час розгляду і вирішення даної адміністративної справи у суді жодних рішень про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом, Президентом України, у встановленому законодавством порядку, не приймалося.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, продовженого понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, визначені пунктом "а" частини 6 статті 26 Закону України №2232-XII, відсутні.

Тому, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 протиправної бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 не допускав і в задоволенні позовних слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь стороні не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позивачу - ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.