Справа № 826/582/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2016 року 09:30 № 826/582/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Паливоресурс»
до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області
про визнання незаконним, протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Паливоресурс» (надалі - позивач або ТОВ «Паливоресурс») з позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (надалі - відповідач або ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області) про визнання незаконним, протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.12.2015 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків акта ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області від 23.12.2015 № 30623-01-22-02/39653438 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відпові-дальністю «Паливоресурс» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати податку на додну вартість за липень та вересень 2015 року при відображенні взаємовідносин з ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» ()». На переконання позивача акт перевірки не містить жодних належних доказів безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентом-постачальником мазуту паливного, та позиція контролюючого органу ґрунтується на лише суб'єктивних припущеннях перевіряючого. Натомість надані до перевірки первинні документи по господарських операціях позивача з ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» не мають дефектів форми або змісту, а відтак мали бути враховані відповідачем як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В судовому засіданні, призначеному на 24.03.2016, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість 26.02.2016 на адресу суду від ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області надійшли заперечення проти позову, де зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 30.12.2015 № .

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думка представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, протягом періоду з 21.12.2015 по 23.12.2015 працівником ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області згідно норм пп. 78.1.1 і 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 21.12.2015 № 1471 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Паливоресурс» з питань правильності нарахування та повноти сплати податку на додну вартість за липень та вересень 2015 року при відображенні взаємовідносин з контрагентом ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» (), за результатами якої складений акт від 23.12.2015 № 30623-01-22-02/39653438 (надалі - акт перевірки, а.с. 21 - 37).

З текстів поданої позовної заяви та акта перевірки вбачається, що копія наказу від 21.12.2015 № 1471 та повідомленя на перевірку були вручені 21.12.2015 особисто директору ТОВ «Паливоресурс» ОСОБА_1, та згідно листа від 21.12.2015 № 21/12-9 (а.с. 41 -42) товариство надало документи для проведення перевірки.

В тексті зазначеного акта перевірки містяться висновки працівника податкової інспекції про заниження позивачем в порушення норм п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 5 розд. ІІІ, пп. 1 п. 4 розд. V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966, показників задекларованого податку на додану вартість за звітні періоди липень 2015 року на суму 264 561 грн. та за вересень 2015 року на суму 500 650 грн. Епізоди даних правопорушень перевіряючий пов'язує з фактами неправомірного врахування ТОВ «Паливоресурс» при визначенні об'єктів оподаткування податком на додану вартість сум витрат на придбання мазуту паливного у контрагента-постачальника ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» на підставі договору поставки від 07.05.2015 № 5 та додаткових угод до нього.

За результатами таких господарських операцій ТОВ «Паливоресурс» віднесло до складу податкового кредиту за звітні місяці липень та вересень 2015 року загальну суму податку на додану вартість в розмірі 765 211 грн.

В ході здійснення документальної перевірки працівник ДПІ дійшов висновку про нереальність вказаних господарських операцій та як наслідок відсутність у ТОВ «Паливоресурс» правових підстав для формування показників податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ».

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на наступних обставинах: 1) ТОВ «Паливоресурс» не надало до перевірки жодних документів, що засвідчують факт транспортування мазуту паливного від ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» до покупця, а саме - товарно-транспортних накладних; 2) ТОВ «Паливоресурс» не надало до перевірки паспорти якості та сертифікати відповідності на придбані нафтопродукти, у зв'язку з чим за результатами перевірки неможливо встановити походження мазуту паливного (його виробника); 3) в результаті аналізу бази даних інформаційно-аналітичної системи ДФС України «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» встановлено, що ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» формувало основні обсяги податкового кредиту за звітні періоди липень та вересень 2015 року за рахунок поставок інших товарно-матеріальних цінностей, ніж фігурують у фінансово-господарських правовідносинах з покупцем ТОВ «Паливоресурс» за аналогічні звітні місяці 2015 року; 4) згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» з початку діяльності мазут паливний не придбавався.

З урахуванням даної інформації контролюючий орган не визнав надані позивачем до перевірки первинні документи, такими, що підтверджують реальність вчинення господарських операцій з поставок товару.

30.12.2015 ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області на підставі зазначеного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»)(а.с. 39), яким визначило ТОВ «Паливоресурс» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 956 514 грн., в тому числі 765 211 грн. за основним платежем, 191 303 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 30.12.2015 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012 та набрав чинності 01.12.2014, діяв до 30.12.2015, тобто був чинним на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим, у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акта перевірки та пояснень позивача, наведених в тексті позову, протягом перевіряємого періоду ТОВ «Паливоресурс» здійснювало господарську діяльність з купівлі-продажу нафтопродуктів, що відповідає видам діяльності позивача згідно з ЄДРПОУ.

Між ТОВ «Паливоресурс», в особі директора ОСОБА_2, і ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ», в особі директора ОСОБА_3, був укладений договір поставки № 5 від 07.05.2015 (а.с. 61 - 62). За умовами цього Договору Постачальник (ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ») зобов'язується на замовлення Покупця (позивача) та на умовах, визначених у даному Договорі, передавати у власність останнього нафтопродукти за асортиментом, кількістю, якістю та ціною погодженими в додаткових угодах до цього Договору, а Покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати його відповідно до умов цього Договору та погоджених Додаткових угод.

Згідно п. 2.1 - 2.3, 2.6 і 2.7 цього Договору поставка товару здійснюється на умовах і в строки визначені в Додаткових угодах відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року з врахуванням особливостей, встановлених цим Договором, на підставі замовлень Покупця, викладених у письмовому документі та переданих факсом або особисто. Кожна поставка здійснюється на підставі замовлення Покупця і є погодженою прийнятою до виконання Постачальником з моменту підписанн додаткової угоди до Договору, виставлення рахунку-фактури для оплати. Покупець в місці призначення зобов'язаний приймати товар та/або розвантажити транспортний засіб Постачальника або найнятого перевізника з моменту прийбуття його до пункту призначення в межах нормального технологічног часу. При передачі товару Постачальник передає Покупцеві по одному примірнику наступних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, копії сертифікату якості (за вимогою Покупця). Крім того, Постачальник надає Покупцю податкові накладні на поставлений товар в порядку чинного законодавства України. У випадку переадресації завантаженого автотранспорту з ініціативи Покупця або Ванатажоодержувача, відповідальність за збереження товару з моменту переадресації переходить до Покупця.

Прийом-передача товару за кількістю та якістю здійснюється в місці переходу права власності на товар з дотриманням Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціяхУкраїни, затвердженим спільним наказом Мінпалива та енергетики України, Мінекономіки України, Мінтранспорту та зв'язку України, Держком України з питань тех. Регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, відповідно до умов цього Договору (п. 3.1 зазначеного Договору).

Розрахунки за товар здійснюються Покупцем в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника, що вказаний в рахунку-фактурі, або шляхом внесення готівкових коштів в касу Постачальника (п. 4.2 цього Договору).

Відповідно до наданих позивачем копій додаткових угод № 47 від 02.07.2015, № 48 від 02.07.2015, № 51 від 03.07.2015, № 52 від 06.07.2015, № 53 від 06.07.2015, № 54 від 07.07.2015, № 55 від 07.07.2015, № 56 від 07.07.2015, № 57 від 14.09.2015, № 58 від 14.09.2015, № 59 від 15.09.2015, № 60 від 16.09.2015, № 61 від 17.09.2015, № 62 від 18.09.2015, № 63 від 21.09.2015, № 64 від 22.09.2015, № 65 від 23.09.2015, № 66 від 24.09.2015, № 67 від 24.09.2015, № 68 від 25.09.2015, № 69 від 26.09.2015, № 70 від 28.09.2015 та № 71 від 29.09.2015 до договору поставки № 5 від 07.05.2015 (а.с. 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 84, 87, 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108, 111, 114, 118, 120, 123, 126) сторони домовилися про поставки товару (мазуту паливного 100) у строки та в кількостях, за цінами, що вказані в таких Додаткових угодах. При цьому, безпосередньо умови поставки (як то місце поставки (призначення) товару, порядок і спосіб транспортування товару та/або умови переадресації придбаного товару) сторони в даних додаткових угодах не визначили.

Жодних інших додаткових угод, змін та доповнень, додатків до договору поставки № 5 від 07.05.2015 позивач до суд не подав та інформацію про наявність таких не повідомив.

Згідно тексту описаного вище договору поставки № 5 від 07.05.2015 місцезнаходженням Пстачальника визначено адресу: м. Черкаси, вул. Паризької Комуни, 65-А, а Покупця - адресу: м. Черкаси, вул. Сурикова, 1.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту за вказаним договором поставки за перевіряємі періоди позивач надав суду копії наступних документів (а.с. 58 - 60, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 86, 88, 89, 91, 92, 94, 95, 97, 98, 100, 101, 103, 104, 106, 107 109, 110, 112, 113, 114, 116, 118, 119, 121, 122, 124, 125, 127 - 130, 210 -216 Т. І; 1 - 4, 28, 34 - 36 Т. ІІ):

- видаткових накладних, датованих липнем і вереснем 2015 року, щодо поставки ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» мазуту паливного. Зі змісту таких накладних вбачається, що відпуск товару здійснював директор ОСОБА_3, а отримання товару зі сторони Покупця - ОСОБА_2 на підставі довіреностей. Обсяг поставленого товару за всіма такими накладними становить 745,42 тони на загальну суму 4 591 264,21 грн. (в т.ч. ПДВ 765 210,70 грн.). При цьому, в текстах даних накладних вісутні відомості про місце їх складання та місце поставки товару, не вказані реквізити цивільно-правової угоди, що стала підставою для складання таких накладних;

- рахунків-фактур, датованих вереснем 2015 року. В текстах даних рахунків-фактур постачальника відсутні відомості про реквізити цивільно-правової угоди на підставі якої вони були сформовані, та П.І.П. особи, що склала такі рахунки;

- довіреностей, виданих 01.07.2015 та 01.09.2015 ОСОБА_2 на отримання мазуту паливного від ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» за договором поставки № 5 від 07.05.2015;

- роздруківки з електронного журналу обліку виданих довіреностей;

- оборотно-сальдових відомостей по субрахунку 281 «Товари на складі» рахунку 28, за даними яких загальний обсяг надходження товару (мазуту паливного) на склад позивача за липень і вересень 2015 року становить 3 834 028,57 грн.;

- оборотно-сальдової відомості субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за липень і вересень 2015 року;

- завіреної ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» копії сертифікату якості серії ВВ терміном дії з 29.07.2014 по 28.07.2015, зареєстрованого в Реєстрі за № UA1.024.0073508-14, що був виданий виробнику продукції (мазуту паливного 100 зонального мало сірчистого) ТОВ «Кремойл-Синтез»;

- роздрукованих з бази «Клієнт-банк» виписок банку по особовому рахунку ТОВ «Паливоресурс», де зафіксовані відомості про перерахування коштів на користь ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» в якості оплати за продукцію згідно договору поставки;

- виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої 26.02.2015, та витягу з реєстру платників податку на додану вартість стосовно ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ».

Відповідно до усних пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 24.03.2016, придбаний у ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» мазут паливний одразу реалізовувався ТОВ «Паливоресурс» на адресу поркупця ТОВ «Виробнича компанія «Агровєлій» згідно договору поставки нафтопродуктів № 050515 від 05.05.2015. Фактично транспортування в даному випадку товару від постачальника ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» до ТОВ «Паливоресурс» в межах договору поставки № 5 від 07.05.2015 не відбувалося, та до моменту реалізації на користь ТОВ «ВК «Агровєлій» вказаний товар знаходився на зберіганні в ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» за адресою: м. Черкаси, вул. Паризької Комуни, буд. 65 А. Зокрема, за вказаною адресою ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» відповідно до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 05.05.2015 та акта приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду від 05.05.2015 (а.с. 63 - 64 Т. І; 31 Т. ІІ) орендувало у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 нежитлові приміщення та цистерни.

Транспортування позивачем придбаної продукції на адресу свого покупця здійснювалося через перевізника фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 на підставі договору перевезення вантажу № 02/05-15 від 01.05.2015.

Між тим, відомості про місце, порядок і спосіб навантаження та розвантаженя мазуту паливного, придбаного ТОВ «Паливоресурс» у ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ», а також про осіб, які були задіяні в даних операціях, представник позивача суду не повідомив та письмові пояснення з цих питань до суду не подав.

Додатково на обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав до суду наступні документи (а.с. 63 - 67, 132 - 209 Т. І; 5 - 27, 29 - 30, 32 - 33 Т. ІІ): копії договору поставки нафтопродуктів № 050515 від 05.05.2015, укладеного ТОВ «Паливоресурс» з ТОВ «ВК «Агровєлій», додаткових угод до нього та первинної документації (видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортних накладних перевізника ФОП ОСОБА_4 форми № 1-ТТН); оборотно-сальдову відомість по субрахунку 361 рахунку бухгалтерського обліку за липень 2015 року; копії виписок банку; копії договору перевезення вантажу № 02/05-15 від 01.05.2015, укладеного ТОВ «Паливоресурс» з ФОП ОСОБА_4, та оформлених на його виконання заявок на перевезення вантажу; копії договору оренди нежитлових приміщень № 3 від 26.02.2015, укладеного між ТОВ «Паливоресурс» (як орендарем) і ФОП ОСОБА_4 (як орендодавцем) щодо платного строкового користування нежитловим приміщенням загальною площею 5,8 кв.м. для розміщення офісу, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та розрахункових документів і банквської виписки на підтвердження оплати оренди.

Оцінивши вказані докази за правилами ст. 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи не підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником у зв'язку з наступним.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, надалі - Інструкція № 281/171/578/155).

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, перевезення будь-якого нафтопродукту в Україні має здійснюватись за наявності товарно-транспортної накладної, оформленої відповідно до додатку 3 до цієї Інструкції.

Приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю згідно з пп. 5.1.1 п. 5.1 розд. 5 Інструкції № 281/171/578/155 здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу, тощо.

Зокрема, порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом врегульовано п. 5.4 розд. 5 Інструкції № 281/171/578/155. Перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования».

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт) (далі -ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом. Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Забороняється здійснювати одночасно приймання та відпуск нафти і нафтопродукту з одного і того самого резервуара у випадках, коли за результатами вимірювань у резервуарах проводяться їх приймання та відпуск (пп. 5.1.2 п. 5.1 розд. 5 Інструкції № 281/171/578/155).

Відпуск нафти і нафтопродуктів згідно з п. 7.2 розділу 7 Інструкції № 281/171/578/155 здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

За результатами дослідження документів наданих позивачем до матеріалів справу суд приходить до висновку про відсутність у позивача документальних доказів транспортування від постачальника до ТОВ «Паливоресурс» нафтопродуктів (мазуту паливного) за договором поставки № 5 від 07.05.2015. При цьому, посилання представника позивача на те, що придбаний мазут не вивозився та знаходився у постачальника за місцезнаходженням останнього не відповідають змісту самого договору поставки № 5 від 07.05.2015 і додаткових угод до нього. Документальні докази укладення між ТОВ «Паливоресурс» і ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» окремого договору на зберігання майна представник позивача суду не пред'явив.

Згідно з вимогами п. 6.1 розд. 6 Інструкції № 281/171/578/155 на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП (додаток 6)(на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер на підставі п. 14.1 розд. 14 Інструкції № 281/171/578/155 здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об'ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства згідноз вимогами п. 14.3 розд. 14 Інструкції № 281/171/578/155 здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня (п. 14.4 розд. 14 вищевказаного розділу Інструкції № 281/171/578/155).

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою № 7-НП. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП.

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Рух нафти і нафтопродуктів у резервуарах за добу фіксується матеріально відповідальними особами в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП з урахуванням пункту 14.4 цієї Інструкції. Рух облікових залишків за марками нафти та нафтопродуктів фіксується матеріально відповідальними особами в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, у тому числі окремо щодо кожного власника нафти та нафтопродукту. Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу. Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі.

Згідно з п. 14.9 розд. 14 Інструкції № 281/171/578/155 усі первинні документи матеріально відповідальні особи здають до бухгалтерської служби підприємства за реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти і нафтопродуктів в одиницях маси.

На відпущені нафту і нафтопродукти, що не належать підприємству, матеріально відповідальні особи складають реєстри (відомості) окремо на кожного власника нафти або нафтопродукту.

Первинні документи приймаються бухгалтерською службою підприємства від матеріально відповідальних осіб за реєстрами (відомостями) і підписами, перевіряються і групуються за постачальниками і споживачами.

Крім того, порядок контролювання якості під час приймання, зберігання і відпуску нафти та/або нафтопродуктів врегульовано розділом 6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 № 271/121 (що зареєстрована в в Міністерстві юстиції України 04.07.2007 за № 762/14029, надалі - Інструкція № 271/121).

Так, перед поданням транспортних засобів під зливання товарний оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний проконтролювати справність і чистоту технологічного обладнання, якість підготовки (зачищення) резервуарів, призначених для приймання нафти або нафтопродуктів. Приймання нафтопродукту на однойменний залишок у резервуарі, що не відповідає вимогам нормативних документів, заборонено. Приймання дизельного палива різних марок і видів (за масовою часткою сірки) проводиться в окремі резервуари. У разі приймання дизельного палива на залишок дизельного палива іншої марки та/або виду (за масовою часткою сірки) проводяться лабораторні випробування проби суміші дизельних палив. За результатами випробувань приймається рішення стосовно необхідності проведення перерахування залишку або прийнятого дизельного палива в іншу марку або вид дизельного палива, про що складається акт, у якому вказується причина перерахування.

Указана господарська операція повинна бути відображена в бухгалтерському і складському обліку суб'єкта господарювання у відповідності до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.

З прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний: порівняти номери та назви транспортних засобів з номерами та назвою, зазначеною в транспортних документах; перевірити наявність та цілісність пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (у разі пломбування транспортних засобів вантажовідправником), чистоту нижніх зливних пристроїв транспортних засобів, наявність маркування на тарі з нафтопродуктами, відповідність маркування відвантажувальним документам та справність тари; перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам нормативних документів.

У разі виявлення будь-яких порушень під час огляду транспортних засобів і тари, що надійшли, та перевірки супровідних документів і якості доставлених нафти та/або нафтопродуктів товарний оператор або інша відповідальна особа зобов'язаний повідомити про це негайно керівника підприємства або вповноважену ним особу. За відсутності паспорта якості допускається приймання нафти та/або нафтопродукту лише до окремих зачищених резервуарів або на залишок однойменного нафтопродукту після встановлення відповідності його якості вимогам нормативних документів на підставі результатів лабораторних випробувань.

Перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно: відібрати точкові проби з транспортного засобу і скласти сукупну пробу у відповідності до вимог ДСТУ 4488 та п.4.2 цієї Інструкції для проведення приймально-здавальних і контрольних випробувань; перевірити у пробах нафтопродуктів (візуально) наявність води і механічних домішок; зареєструвати відібрану сукупну пробу нафти та/або нафтопродукту в журналі реєстрації проб за формою №3-НК і провести приймально-здавальні випробування; порівняти дані приймально-здавальних випробувань з даними паспорта якості вантажовідправника і, у разі відсутності розбіжностей, надати дозвіл на зливання нафти та/або нафтопродукту; записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.

Для участі в прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю мають призначатись особи, компетентні за родом діяльності, освітою, досвідом роботи з питань контролювання їх якості. У представника вантажовідправника має бути доручення, оформлене у відповідності до чинного законодавства України (пп. 6.1.15- 6.1.16 п. 6.1 розд. 6 Інструкції № 271/121).

До акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою № 14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, згідно з пп. 6.1.22 п. 6.1 розд. 6 Інструкції № 271/121 мають бути додані: паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні); транспортний документ (накладна, коносамент); пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості; документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю; паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів, та акт відбирання проби; інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та не заперечується позивачем, ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» не було виробником товару (мазуту), реалізованого на користь позивача за спірним договором поставки. Таким чином, даний товар мав бути отриманий ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» лише від третіх осіб (безпосередніх виробників нафтопродуктів та/або посередників в торгівлі нафтопродуктами), та якість такого товару мала бути підтверджена відповідними паспортами якості та сертифікатами відповідності.

При цьому, в ході документальної перевірки позивача працівником відповідача було встановлено, що з момету здійснення господарської діяльності ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ» (за даними витягу з ЄДР - з 23.02.2015) операції з придбання мазуту паливного не декларувало.

У зв'язку з цим суд ввжає, що надана позивачем копія сертифікату відповідності строком дії до 28.07.2015, видана ТОВ «КРЕМОЙЛ-СИНТЕЗ», не є належним доказами у справі.

Також під час судового розгляду позивач не надав суду жодних доказів перевірки якості та кількості придбаного товару, письмових замовлень на товар, а отже, на думку суду, не довів наявності змін майнового стану у зв'язку з вищезазначеними правочинами.

Що ж до посилань представника позивача на додані до матеріалів справи договори та первинні документи, оформлені по господарських операціях з ТОВ «ВК «Агровєлій» і перевізником ФОП ОСОБА_4, то, на думку суду, зі змісту таких документів неможливо ідентифікувати, що реалізований ТОВ «Паливоресурс» товар був попередньо придбаний саме у ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ».

Зокрема, в заявках на перевезення та товарно-транспортних накладних ФОП ОСОБА_4 значиться адреса завантаження (навантаження): Сумська область, м. Ромни, вул. Конотопська, 122, що не відповідає адресі місцезнаходженню місця зберігання мазуту: м. Черкаси, вул. Паризької Комуни, 65-А. Також в товарно-транспортних накладних відсутні відомості про такі товаросупровідні документи як сертифікати відповідності, а тому як наслідок неможливо ідентифікувати походження товару (об'єкту перевезень).

Таким чином, суд приходить до висновку про ненадання позивачем до матеріалів справи належних документальних доказів на підтвердження фактів використання позивачем придбаних ним в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, тобто, отримання податкової вигоди від спірних операцій.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з висновками контролюючого органу в частині завищення ТОВ «Паливоресурс» податкового кредиту на суму податку на додану вартість у розмірі 765 211 грн. по господарських операціях з ТОВ «ЛОИЛПОСТАЧ», та відповідно вважає їх обґрунтованими та правомірними.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Паливоресурс» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський