Справа № 463/4419/15а,2а/463/186/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/11567/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, треті особи: профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області, прокуратура Львівської області, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду міста Львова з адміністративним позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Профспілкогвого комітету працівників органів прокуратури Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною в частині невидачі спеціального ордеру на вселення у службове житло - АДРЕСА_1 у складі сім'ї в кількості трьох чоловік, зобов'язання видати спеціальний ордер на вселення у вказане службове житло.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачу як працівнику органів прокуратури з 2003 року, який потребував покращення житлових умов, на підставі наказу прокурора Львівської області від 13.06.2014 року було надано для проживання службове житло - квартиру АДРЕСА_1. Однак відповідачем безпідставно не видано спеціального ордеру на вселення в квартиру, який є єдиним документом, що надає право на проживання в квартирі.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у питанні видачі спеціального ордеру на вселення у службове житло квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення у службове житло квартиру АДРЕСА_1 на склад сімї в кількості трьох осіб.

Із таким судовим рішенням не погодився Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову. Апелянт, зокрема, зазначив, що спір не є публічно правовим, а тому суд безпідставно розглянув його у порядку адміністративного судочинства. Також, позивачем пропущено строк звернення до суду. Зауважив, що дії відповідача відповідали вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що відповідачем порушено його конституційні права, які підлягають захисту адміністративним судом.

Представник апелянта ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, анологічні викладеним у ній доводам.

Представник прокуратури Шимін Н.М. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право особи на одержання житла, а також відносини щодо видачі ордеру для вселення, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає необхідним скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, оскільки заявлені по справі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст. ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради задовольнити частково, постанову Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року у справі № 463/4419/15-а - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 12 квітня 2016 року.