Справа № 754/18204/13
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Гриціва М.І., Панталієнка П.В., -

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок,

в с т а н о в и л а:

Деснянський районний суд міста Києва постановою від 3 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 січня 2016 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 1 березня 2016 року звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У заяві ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 49, 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2011 року, 18 квітня 2013 року, постанови Верховного Суду України від 19 березня 2013 року та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова Пленуму № 4), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз судових рішень суду касаційної інстанції від 15 грудня 2011 року та 18 квітня 2013 року, наданих для порівняння, та рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Так, у наданих для порівняння рішеннях суду касаційної інстанції, цей суд вирішував питання пріоритетності закону над підзаконним актом та дійшов висновку про те, що при визначенні розміру пенсії застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону № 796-ХІІ, згідно з положеннями яких при визначенні розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком відповідно до статті 28 Закону № 1058-ІV залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Водночас в оскаржуваному судовому рішенні суд касаційної інстанції, встановив, що перерахунок пенсії позивача був здійснений з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на момент постановлення судового рішення (постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2009 року, з урахуванням змін внесених постановою апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2013 року, позов ОСОБА_2 задоволено), розмір якого на той час становив 481 грн. Враховуючи цей розмір, а також те, що за період з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року ОСОБА_2 нараховувалася та виплачувалася пенсія в загальному розмірі 59 971 грн 51 коп., відповідач правомірно здійснив перерахунок пенсії в сумі 59 936 грн 33 коп. Враховуючи ці обставини, касаційний суд дійшов висновку про те, що на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом його права діями чи бездіяльністю відповідача порушено не було, що унеможливлює задоволення позову.

Крім того, оскаржуване рішення не містить іншого, ніж надані для порівняння рішення, тлумачення норм матеріального права, про які йдеться у заяві ОСОБА_2

Додані до заяви постанова Верховного Суду України від 19 березня 2013 року та постанова Пленуму № 4 не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки: перша - не є рішенням суду касаційної інстанції, а друга - не є судовим рішенням.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда
Судді: М.І. Гриців П.В. Панталієнко