Справа № 826/16501/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 квітня 2016 року 11:30 справа №826/16501/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області 2. Відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Згурівському районі Київської області 3. Згурівської районної державної адміністрації Київської області
третя особаОСОБА_2
провизнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування розпоряджень та наказів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУ Держгеокадастру у Київській області), Відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Згурівському районі Київської області (далі по тексту - відповідач 2, Відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області) та Згурівської районної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 3, Згурівська РДА), в якому просить: 1) визнати протиправними дії посадових та службових осіб відповідача 2 при проведенні інвентаризації земель; технічну документацію, яка внаслідок таких протиправних діянь містить завідомо неправдиві дані та висновки за результатами проведення інвентаризації; 2) визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача 3 від 19 серпня 2013 року №220 про надання дозволу на проведення інвентаризації земель; 3) визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача 3 від 11 листопада 2013 року №330 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Згурівського району Київської області; 4) визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 1 від 17 вересня 2014 року про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду для ведення фермерського господарства; 5) визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 1 від 27 жовтня 2014 року №10-8665/15-14-сг про затвердження розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16501/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 09 лютого 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідачі своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2013 року розпорядження Згурівської районної державної адміністрації №220 надано дозвіл на проведення інвентаризації земель.

11 листопада 2013 року розпорядженням Згурівської районної державної адміністрації №330 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Згурівського району Київської області.

17 вересня 2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №10-5446/15-14-сг надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду для ведення фермерського господарства.

27 жовтня 2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №10-8665/15-14-сг затверджено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Жуківської сільської ради.

Позивач вважає, що вищезазначені розпорядження та накази, а також дії посадових та службових осіб відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області при проведенні інвентаризації земель є незаконними, оскільки він є законним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 на підставі зареєстрованого договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, усі необхідні податки та збори сплачуються ним вчасно та в повному обсязі, договір оренди від 29 грудня 2012 року не припинений, тому у відповідачів відсутні законні повноваження видавати будь-які розпорядження та накази стосовно інвентаризації та відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам. Окрім того, службовими особами відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області під час проведення інвентаризації земель допущено ряд протиправних дій, а саме: безпідставно збільшено розмір земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та надано завідомо неправдиву інформацію, з приводу того, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та договору оренди на земельну ділянку не проводилася.

Відповідач 1 у письмових запереченнях на адміністративний позов заперечив проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та Згурівською районної державної адміністрацією укладений, але не зареєстрований, отже права користування земельною ділянкою позивачем не набуто, тому підстави для надання відмови у затвердженні проекту та передачі спірної земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_2 у Головного управління відсутні.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечив, обґрунтування заперечення до суду не надав.

Відповідач 3 письмове заперечення на адміністративний позов до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що 01 лютого 2012 року розпорядженням Згурівської районної державної адміністрації Київської області "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради" №44 надано дозвіл позивачу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення ля ведення фермерського господарства строком на 5 років із земель державної власності площею 40,00 га, яка знаходиться за межами населеного пункту в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області.

19 грудня 2012 року розпорядження Згурівської районної державної адміністрації Київської області "Про затвердження технічної документації щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області" №551 затверджено розроблену технічну документацію щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку.

24 грудня 2012 року складено акт відновлення меж земельної ділянки та передачі на зберігання позивачу межових знаків.

29 грудня 2012 року між позивачем та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області укладено договір оренди землі для ведення фермерського господарства (далі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Згурівська районна державна адміністрація Київської області передала, а ОСОБА_1 прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 39,1021 га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами с. Жуківка в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що договір укладено на виконання розпорядження голови Згурівської районної державної адміністрації від 19 грудня 2012 року "Про затвердження технічної документації щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області" №551.

Відповідно до пункту 8 Договір укладено строком на 49 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Отже, договір від 29 грудня 2012 року правомірно укладено між позивачем та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області.

Згідно статті 6 Закону України "Про оренди землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 01 січня 2013 року.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права оренди земельних ділянок (договорів оренди земельних ділянок) проводилася територіальними органами земельних ресурсів.

Отже, договори оренди, які укладені до 01 січня 2013 року реєструвалися територіальними органами земельних ресурсів.

На договорі позивача міститься напис про те, що договір зареєстровано у Відділі Держкомзему у Згурівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 грудня 2012 року за №03181.

Доказів того, що зазначена відмітка не відповідає дійсності або не свідчить про реєстрацію відповідачами не надано.

29 грудня 2012 року між сторонами договору оренди підписано акт прийому-передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства до договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, яким Згурівська районна державна адміністрація передала, а ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку загальною площею 39,1021 га, в строкове платне володіння і користування, що перебуває у державній власності, для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту села Жуківка в адміністративно-територіальних межах Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області.

Слід зазначити, що на першому аркуші договору від 29 грудня 2012 року міститься напис з кадастровим номером земельної ділянки, а саме зазначено номер НОМЕР_1.

В матеріалах справи міститься копія технічної документації із землеустрою щодо оформлення оренди позивачем на земельну ділянку.

В технічній документації міститься кадастровий план земельної ділянки гр. ОСОБА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га, що підтверджує передачу позивачу в оренду саме земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Окрім того, відповідно до довідки Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 09 вересня 2015 року №570/10/20-011/98 позивачем за 2013-2015 роки сплачено орендну плату в сумі 3834,02 грн.

04 вересня 2015 року довідкою №558/10/15-11/196 Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підтверджено, що відповідно до наданих у 2014 році Відділом Держземагенства у Згурівському районі (вих. №194 від 27 лютого 2014 року) переліків договорів оренди, які чинні в 2014 році наявна інформація про те, що з громадянином ОСОБА_1 29 грудня 2012 року заключено договори оренди на земельні ділянки площею 47,29 га для ведення фермерського господарства на території Правожовтневської сільської ради та на земельну ділянку площею 39,1021 га для ведення фермерського господарства на території Жуківської сільської ради. У 2015 році Відділом Держземагенства у Згурівському районі (вих. №32-1020-0.2-2662/2-15 від 03 серпня 2015 року) надані переліки договорів оренди, які чинні в 2015 році, в яких відсутня інформація по вищезазначених договорах оренди з ОСОБА_1

Таким чином, судом встановлено, що договір оренди від 29 грудня 2012 року зареєстровано у встановленому законом порядку, до 2015 року відповідачем 2 підтверджувалася інформація про наявність договору шляхом подання відповідних даних податковим органам, отже, у позивача 29 грудня 2012 року виникло право оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га.

Договір від 29 грудня 2012 року містить усі істотні умови договорів оренди.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно частини четвертої статті 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Оренда на підставі договору від 29 грудня 2012 року не припинена, докази розірвання договору від 29 грудня 2012 року та докази наявності підстав для припинення оренди до суду не надано.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що станом на момент звернення до суду у позивача існує право користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га на підставі договору оренди від 29 грудня 2012 року.

Відповідач 1, заперечуючи проти задоволення адміністративного позову, надав суду витяг з електронного реєстру договорів оренди на земельні ділянки за грудень 2012 року.

У вищезазначеному витягу з електронного реєстру договорів відсутні дані про реєстрацію договору оренди позивача від 29 грудня 2012 року.

Проте, суд звертає увагу, що у витягу з електронного реєстру договорів оренди на земельні ділянки за грудень 2012 року після реєстрового номеру договору №03179 відразу значиться договір №03182, підстави відсутності у витягу договорів за реєстровими номерами 03180 та 03181 відповідач 1 не зазначив.

У поясненнях від 04 січня 2016 року відповідач 1 зазначає, що реєстр є виключно робочою версією та створений у довільній формі.

У зв'язку з вищевикладеним, судом ставиться під сумнів достовірність даних, які містяться в реєстрі, та твердження відповідачів про відсутність договору позивача у наданому електронному реєстрі до уваги не приймається.

Окрім того, витяг з електронного реєстру договорів оренди не спростовує наявність на договорі від 29 грудня 2012 року напису про його державну реєстрацію.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії посадових та службових осіб відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області при проведенні інвентаризації земель; технічну документацію, яка внаслідок таких протиправних діянь містить завідомо неправдиві дані та висновки за результатами проведення інвентаризації; про визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача 3 від 19 серпня 2013 року №220 та розпорядження відповідача 3 від 11 листопада 2013 року №330 необхідно зазначити наступне.

19 серпня 2013 року розпорядженням Згурівської районної державної адміністрації Київської області "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земель" №220 надано дозвіл на проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Згурівського району з метою встановлення місця розташування земельних ділянок, що не використовуються, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру та прийняття на їх основі відповідного рішення.

Вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (далі по тексту - технічна документація) встановлює Порядок проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

Згідно пункту 8 Порядку підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

У розпорядженні від 19 серпня 2013 року №220 відсутнє посилання на інвентаризацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га, яка передана в оренду позивачу, та зазначено підстави проведення інвентаризації, які відповідають вищезазначеному Порядку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

У зв'язку з вищевикладеним, беручи до уваги відсутність порушення прав позивача винесенням відповідачем 3 розпорядження від 19 серпня 2013 року №220, позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження від 19 серпня 2013 року №220 задоволенню не підлягає.

На виконання розпорядження від 19 серпня 2013 року Державним підприємством "Київський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою" підготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області інвентарний номер LXXIV/3-5134-6.

В технічній документації інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 міститься опис земельного масиву №7, стосовно якого зазначено, що він знаходиться у східній частині сільської ради на землях запасу, не наданих у власність і користування загальною площею 39,3 га. Згідно проекту формування території сільської ради за складом угідь - рілля.

Стосовно площі вищезазначеної земельної ділянки у додатку 2.6 технічної документації інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 зазначено, що площа земельної ділянки за документами, які посвідчують право на користування земельною ділянкою та вихідною інформацією становить 39,3 га, а площа земельної ділянки за матеріалами інвентаризації земель становить 39,2864 га.

Технічна документація погоджена Відділом Держземагенства у Згурівському районі висновком від 09 жовтня 2013 року №57.

Кадастровий план земельних ділянок, опис яких міститься в технічній документації, підтверджує, що під номером 7 земельного масиву описана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1. На кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 стоїть відмітка, що електронний документ перетворено та внесено до Державного земельного кадастру 29 жовтня 2013 року.

Тобто, земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 29 жовтня 2013 року за кадастровим номером НОМЕР_1.

Технічною документацією інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 не надана у власність чи у користування.

Відповідно до підпункту 12 пункту 4 Положення про державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445/2011 (далі по тексту- Положення), Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань здійснює землеустрій відповідно до Закону України "Про землеустрій", у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель.

Згідно частини третьої статті 27 Закону України "Про землеустрій" замовники документації із землеустрою зобов'язані: а) виконувати всі умови договору, а в разі невиконання або неналежного виконання нести відповідальність, передбачену договором і законом; б) надавати вихідну документацію, необхідну для виконання робіт із землеустрою; в) проводити відповідно до закону на конкурсній основі відбір розробників документації із землеустрою, що розробляється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; г) прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Згідно пункту 7 Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель є: матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект "Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру") між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою зобов'язані: а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Отже, документація із землеустрою розробляється на підставі вихідних даних, які надаються замовниками документації.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що розробник технічної документації зазначив інформацію про відсутність власника або користувача спірної земельної ділянки на підставі вихідних даних наданих йому замовником технічної документації.

11 листопада 2013 року розпорядженням Згурівської районної державної адміністрації Київської області "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Згурівського району Київської області" №330 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Згурівського району Київської області загальною площею 2155,96 га розроблену Державним підприємством "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та передано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації до місцевого фонду документації із землеустрою Відділу Держземагенства у Згурівському районі.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 перебуває в оренді у позивача на підставі зареєстрованого договору оренди від 29 грудня 2012 року, отже, дії відповідача 2 щодо надання недостовірних вихідних даних стосовно спірної земельної ділянки розробнику технічної документації є протиправними, а технічна документація інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 містить недостовірні дані про вищезазначену земельну ділянку.

При цьому, суд вважає, вимоги позивача в частині визнання протиправними дії посадових та службових осіб відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області при проведенні інвентаризації земель; технічну документацію, яка внаслідок таких протиправних діянь містить завідомо неправдиві дані та висновки за результатами проведення інвентаризації не підлягають задоволенню з огляду на те, що вчинення дій суб'єктом владних повноважень, а саме надання розробнику технічної документації вихідних даних, є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для позивача. Технічна ж документація інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 не є рішенням суб'єкта владних повноважень, який порушує права позивача.

Правові наслідки для позивача несе розпорядження відповідача 3 від 11 листопада 2013 року №330 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Згурівського району Київської області. Саме воно має вплив на його права та інтереси та підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено, що технічна документація інвентарний номер LXXIV/3-5134-6 містить недостовірні дані про спірну земельну ділянку.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області від 17 вересня 2014 року №10-5446/15-14-сг та від 27 жовтня 2014 року №10-8665/15-14-сг необхідно зазначити наступне.

Відповідно до пункту "а" статті 17 земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно підпункту 61 пункту 4 Положення Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частинами першою, другою та п'ятою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що договір оренди від 29 грудня 2012 року між позивачем та Згурівською районної державною адміністрацією Київської області зареєстровано у встановленому законом порядку, отже, у позивача 29 грудня 2012 року виникло право оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га. Оренда земельної ділянки на підставі договору від 29 грудня 2012 року не припинена, докази розірвання договору від 29 грудня 2012 року та наявності підстав для припинення оренди до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що відповідачі не мали законних підстав вчиняти жодні дії та видавати жодні накази та розпорядження стосовно передачі в оренду третій особі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться в оренді у позивача, та право оренди на яку зареєстровано відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент відповідної реєстрації, як наслідок, позовні вимоги позивача стосовно визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області від 17 вересня 2014 року №10-5446/15-14-сг та від 27 жовтня 2014 року №10-8665/15-14-сг підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі необхідно зазначити наступне.

Судом встановлено, що договір оренди від 29 грудня 2012 року між позивачем та Згурівською районної державною адміністрацією Київської області зареєстровано у встановленому законом порядку, у позивача 29 грудня 2012 року виникло право оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 39,1021 га, договір оренди від 29 грудня 2012 року не розірваний, оренда за ним не припинена.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до пункту 2 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26 січня 2000 року №02-5/35 підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідачі не мали законних підстав вчиняти жодні дії та видавати жодні накази та розпорядження стосовно передачі в оренду третій особі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться в оренді у позивача, та право оренди на яку зареєстровано відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент відповідної реєстрації, отже, оскаржувані накази та розпорядження відповідачів порушують права позивача на користування земельною ділянкою, а тому позивач має право оскаржувати такі розпорядження і накази в судовому порядку.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку із непідсудністю даного спору адміністративному суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив в аспекті конституційного подання:

- положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Як встановлює стаття 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить: 1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з огляду на обов'язковість рішень Конституційного Суду України з питань офіційного тлумачення офіційне тлумачення Конституції України та законів України, суд приходить до висновку, що дана справ є публічно-правовим спором з приводу оскарження рішення Київської міської ради, як суб'єкта владних повноважень, при виконанні покладених не неї повноважень щодо розпорядження землями громади міста Києва, а тому має розглядатись адміністративним судом.

З таких підстав, у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі належить відмовити за їх необґрунтованістю.

Щодо строку звернення позивача до суду Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач стверджує, що про оскаржувані накази та розпорядження він дізнався з листа Державного агентства земельних ресурсів України від 13 лютого 2015 року №27-28-021-2707/2-15.

До суду позивач звернувся 12 серпня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що позивач був повідомлений про прийняття оскаржуваних наказів та розпоряджень, суд погоджується із доводами позивача, що про спірні накази та розпорядження позивач дізнався після отримання листа 13 лютого 2015 року.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно заяви позивача про винесення окремої ухвали необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Позивач стверджує, що в діях посадової особи відділу Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області вбачаються ознаки злочинів, передбачених статтями 364 та 366 Кримінального кодексу України, проте жодні докази, які підтверджують твердження позивача до суду не надано.

З огляду на вищевикладене, підстави винесення окремої ухвали у Окружного адміністративного суду міста Києва відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Згурівської районної державної адміністрації Київської області від 11 листопада 2013 року №330.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 17 вересня 2014 року №10-5446/15-14-сг.

5. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 27 жовтня 2014 року №10-8665/15-14-сг.

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 219,24 грн. (двісті дев'ятнадцять гривень 24 копійки) пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держземагенства у Київській області та Згурівської районної державної адміністрації.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко