Справа № 2а-5592/10/1270
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2010-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

категорія №3.4
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2010 року Справа № 2а-5592/10/1270

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чиркіна С.М.

суддів Смішливої Т.В., Ушакова Т.С.

при секретарі Лисенко Є.М.

позивач: не прибув,

представник відповідача Державної судової адміністрації України: не прибув,

представник відповідача ОСОБА_1 фінансів України: не прибув,

представник відповідача Державного казначейства України: не прибув,

представник відповідача апеляційного суду Луганської області: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_1 фінансів України, Державного казначейства України, апеляційного суду Луганської області про визнання незаконною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі та по місячному грошовому утриманню, зобовязання здійснити перерахунок та профінансувати вказані витрати,-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2010 року до Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_1 фінансів України, Державного казначейства України, апеляційного суду Луганської області. В якому просить стягнути з Державної судової адміністрації України заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2005 року по серпень 2009 року у сумі 35587,19 грн., зобовязати апеляційний суд Луганської області провести з 1 серпня 2009 року перерахунок розміру заробітної плати у відповідності зі ст.44 ЗУ «Про стутус суддів» та виплачувати її визначеному законом розмірі, стягнути з Державної судової адміністрації України заборгованість по місячному грошовому утриманню за період з 1 червня 2005 року по 1 серпня 2009 року у сумі 35587,19 грн., зобовязати ОСОБА_1 Фінансів України профінсувати вказані витрати на виплату заборгованості з заробітної плати з 1 червня 2005 року по серпень 2009 року сумі 35587,19 грн. та виплату заробітної плати з 1 серпня 2009 року у встановленому ст.44 ЗУ «Про статутс суддів».

В обґрунтування позову зазначив, що працює на посаді судді апеляційного суду Луганської області. Питання виплати заробітної плати суддям, регулюються ст. 44 Закону України Про статус суддів, згідно якої, заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

До червня 2005 року розмір заробітної плати суддям визначався у відповідності з вказаними вимогами закону. Однак з червня 2005 року зазначений конституційний принцип було порушено, оскільки Кабінетом Міністрів України прийнято ряд постанов, якими змінено порядок встановлення посадового окладу суддям та розрахунку надбавки за вислугу років. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 514 від 30.06.2005 підвищено посадові оклади голові, першому заступнику та заступникам голови Верховного Суду України, однак перерахунок розміру окладів іншим суддям з 1 червня 2005 року на підставі цієї постанови проведено не було, постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 з 1 січня 2006 року підвищено посадові оклади суддям та в основу посадового окладу судді покладено розмір мінімальної заробітної плати. Однак, постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 до постанови Кабінету Міністрів України № 865 внесено зміни та зазначено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Починаючи з 01.01.2006 перераховано розмір заробітної плати на підставі вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України і у подальшому, незважаючи на те, що мінімальний розмір заробітної плати на законодавчому рівні неодноразово до теперішнього часу збільшувався і на 1 липня 2009 року становить 630, грн., оклад у суперечить вимогам ЗУ «Про статус суддів» та схемам посадових окладів, встановлених постановою КМУ № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці суддів», де розміри посадрових окладів визначено в залежності від мінімальної заробітної плати, більше не перераховувся до теперішнього часу. Постановою КМУ №19 від 16.01.2008 « Про внесення змін до постанови КМУ від 3 вересня 2005 № 865» зазначену постанову доповнено п. 2-2, згідно якого суддям щомісяця виплачується надбавка за ислугу років у відстках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. Тобто, починаючи з 1 січня 2008 року, було змінено порядок нарахування щомісячної надбпвки за вислугу років, замість її іизначення у відсотках до загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи вона обчислювалася у тих самих відсотках, але від посадового окладу сідді. На данний час частина вказаних номартивних актіву встановленому порядку визнана незаконними.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2008 визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865.

ОСОБА_3 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 1-28/2008, № 10-рп/2008 положення пунктів 36-100 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІІІ Закону України Про ОСОБА_4 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у яких містяться положення стосовно оплати праці суддів, визнано неконституційними.

Позивач вважає, що на даний час є всі підстави для перерахунку заробітної плати у відповідності зі ст.44 ЗУ «Про статус суддів» у її редакції, яка є діючою з урахуванням визнання неконституційними внесення змін до неї. З урахуванням викладеного, починоаючи з 1 червня 2005 року по теперішній час, згідно доданих розрахунків не доплачено заробіної плати в сумі 35587,19 грн.

У подальшому позивач доповнив позовні вимоги. Просив визнати незаконною бездіяльність всіх відповідачів щодо не усунення ними поршень законодавства України у нарахуванні заробітної плати та не приведенні її розміру у віповідності зі ст. 44 ЗУ «Про статус суддів, який діяв уперіод порушення його конституційних прав».

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибув, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що 3 вересня 2005 року КМУ було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів».Цією постановою були визначені нові умови оплати праці суддів з 1 січня 2006 року.Постановою КМУ від 31.12.2005 було внесено зміни до постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів». Де п.4-1 було передбачено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахнок не проводиться.Позивач отримує заробітну плату виходячи із розміру посадового окладу виходячи із мінімальної заробітної плати в розмірі 332 грн. згідно штатних розписів посадових окладів в межех бюджетних асигнувань.Кошторисами на відповідні бюджетні роки подавались згідно норм постанови №865, до якої не внесені зміни в звязку з прийнятими судовми ріщеннями. Асигнування та виплати, що вимагаються заявником , не були передбачені в Державному бюджеті України на 2005-2010 р.р., а відтак і в кошторисах видатків відповідних бюджетних установ, ДСА України як розпорядник бюджетних коштів позбавлений можливості витрачати бюджетні кошти на інші цілі та в інших межех, ніж передбачено кошторисами. В даному випадку Постанова № 865 чинна, не скасована, тому ДСА України, виконуючи покладені на неї обовязки, діяла та діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України із додриманнім всіх зазначених принципів. Що стосується вимог позивача про зобовязання проводити виплату заробітної плати у ново визначеному розмірі, то в цій частині вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси осіб, а тому накладання будь-яких зобовязань на майбутнє не входить до такого захисту. Крім того, відповідач посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України. У звязку з відсутністю заборгованості по заробітній платі перед заявником, зазначив, що вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача - ОСОБА_1 фінансів України в судове засідання не прибув, надав суду заперечення проти позову, в яких, посилаючись на вимоги законів України про ОСОБА_4 бюджет України на відповідний рік, Про оплату праці, Про статус суддів, вважає правомірним здійснення виплат позивачеві відповідних сум лише у межах бюджетних асигнувань, передбачених ОСОБА_4 бюджетом України на відповідні роки, виділених на оплату праці суддів, які були фактично здійсненні ОСОБА_4 казначейством України. ОСОБА_4 судова адміністрація України, як головний розпорядник коштів, виділених для організації і діяльності судової влади, несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів. Тому позовні вимоги до ОСОБА_1 фінансів України задоволенню не підлягають. Також просив розглянути справу без участі його представника.

Представник відповідача Державного казначейства України у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, у своїх запереченнях посилається на те, що його основною функцією є здійснення розрахунково-касового обслуговування державного бюджету. ОСОБА_4 казначейство не може здійснювати виплату заробітної плати позивачеві, оскільки зазначені функції віднесені до повноважень Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів, які виділяються на утримання судової влади. Крім того, відповідач посилається на пропущення позивачем строків, передбачених ст. 99 КАС України.

Представник відповідача апеляційного суду Луганської області у судове засідання не прибув, про дату, час та місце справи повідомлений судом належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов до наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 працює на посаді судді апеляційного суду Луганської області з 29 жовтня 2003 року по теперішній час.

Згідно витягу з трудової книжки 22.01.2004 рішенням окружної квалікаційної комісії суддів позивачу присвоєно третій кваліфікаційний клас, 30.03.2007 рішенням кваліфікаційної комісії судів загальних судів присвоєно достроково другий кваліфікаційний клас судді.

Закон України Про статус суддів№ 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон № 2862-ХІІ) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Зазначені функції держави, в межах визначених відповідними нормативними актами, покладені на відповідачів: апеляційний суд Луганської області, ОСОБА_4 судову адміністрацію України, ОСОБА_1 фінансів України.

Відповідно до ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно довідок апеляційного суду Луганської області заробітна плата позивача з червня по грудень 2005 року розраховувалась з посадового окладу, розмір якого становив 541 грн., розмір посадового окладу позивача з січня 2006 року по грудень 2009 року не змінювався та становив 3154 грн. ( а.с.65-67).

Предметом даного спору є правомірність дій відповідачів щодо не проведення перерахунку посадового окладу позивача у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Установлені конституційні засади набувають певної якості в принципах, які виступають правовими імперативами дій субєктів права в усіх сферах державного і суспільного життя. У першу чергу це стосується принципів законності, гуманності, справедливості, верховенства права, верховенства Конституції України, принципу поділу влади, як однієї з найважливіших ознак правової держави.

Зазначені конституційні норми поширюються на всі без винятку органи державної влади, у тому числі й на компетенцію вищого органу у системі виконавчої влади Кабінету Міністрів України.

Закріплюючи на найвищому конституційному рівні гарантії незалежності і недоторканості суддів, які є втіленням і носіями судової влади, Конституція України надає можливість судовій владі діяти самостійно і незалежно від законодавчої чи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 44 Закону № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

За змістом Закону України Про статус суддів, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок. Гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого вищеназваного співвідношення. А тому не виконання цього принципу є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати, визначеної Законом.

Встановлюючи розмір мінімальної заробітної плати (ст. 3 Закону № 108/95-ВР від 24.03.1995), держава гарантує громадянам граничний її мінімум, як законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абз. 2 ст. 9 Закону № 108/95-ВР), до якої не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

З урахуванням статусу позивача судді апеляційного суду, як професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України, ст. 3 Закону № 2862-ХІІ ), держава взяла на себе обовязок забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами (ч. 3 ст. 22 Конституції України). При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права.

Зазначена правова позиція викладена в практиці Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), яка обумовлена принципом юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, а також принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку реалізацію гарантій незалежності суддів, включаючи заходи правового захисту матеріального і соціального забезпечення, тому невиконання такого публічного зобовязання є протиправним.

Позивач є професійним суддею апеляційного суду і наділений державою певним правовим статусом, який включає право на елементи матеріального і соціального захисту, зокрема право на отримання належної заробітної плати, тому держава взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень зазначеної категорії осіб, а саме, забезпечити реалізацію конституційних гарантій незалежності і недоторканості судді, встановивши при цьому певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується забезпеченням реалізації їх соціального захисту.

Як убачається зі змісту абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України, посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

З огляду на приписи частини другої статті 44 Закону України Про статус суддів, на законодавчому рівні підлягали закріпленню й посадові оклади решти суддів судів України.

Судом установлено, що на рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці суддівзатверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

Відповідно до п. 5 Постанова КМУ № 865 від 03.09.2005 набрала законної сили з

1 січня 2006 року.

Розміри посадових окладів керівників та суддів апеляційних судів викладено у додатку 4 вказаної Постанови та залежать від груп міст.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 614 Деякі питання віднесення областей та міст до груп за оплатою праціЛуганську область за оплатою праці віднесено до групи поза групою.

Таким чином, відповідно до додатку 4 до Постанови КМУ № 865 з 01.01.2006 посадовий оклад судді апеляційного суду Луганської області становить 9,5 розмірів мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 затверджено зміни що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме постанову доповнено п. 41 наступного змісту: Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 встановлено, що Кабінет Міністрів України, в порушення п. 14 ст. 92 Конституції України, вийшов за межі своєї компетенції та перебрав на себе функцію законодавця щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів, поставивши в залежність виплату заробітної плати суддям від розмірів мінімальної заробітної плати, з одночасною забороною їх перерахування, чим допустився обмеження гарантій незалежності і недоторканності суддів.

Виходячи з системного аналізу законодавства про статус суддів і судоустрій в Україні, в розумінні ч. 1 ст. 130 Конституції України вбачається, що складовою основою конституційної гарантії незалежності і недоторканості суддів є їх матеріальне і соціальне забезпечення, які не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами держави, оскільки держава, виконуючи свій обовязок, забезпечує відповідне фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Невідємними елементами статусу суддів є матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів (ст. ст. 42-45 Закону України Про статус суддів). А тому невиплата або зменшення розміру заробітної плати свідчить про скасування або звуження змісту й обсягу гарантій незалежності і недоторканості суддів та порушенням конституційних гарантій, закріплених Основним Законом України.

Гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечують особливий порядок фінансування та організаційне забезпечення діяльності судів, встановлених законом (пункт 7 ст. 14 Закону України Про судоустрій Українивід 07.02.2002 № 3018-ІІІ, частина 3 ст. 3 Закону № 2862-ХІІ). Реалізація належного фінансового забезпечення судів та виплати суддям гарантованої державою заробітної плати, повязана з діяльністю центральних органів виконавчої влади: Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 фінансів України, ОСОБА_4 судовою адміністрацією України, ОСОБА_4 казначейством України та судом, в якому працює суддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір, суд звертає увагу, що зазначена конституційна норма зобовязує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі закону, тобто у своїй діяльності повинні приймати такі рішення, які не суперечать чинному законодавству, а їх управлінські функції не повинні виходити за межі закону. Зокрема, Конституція України встановлює для субєкта владних повноважень спосіб діяльності, передбачений Конституцією та законами України, а також визначає сферу його компетенції, тобто яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень, які повинні спиратися тільки на компетенційні права і обовязки, а тому використовувати у своїй діяльності тільки ті засоби, форми і прийоми, які передбачені законом. Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах повноважень визначених і встановлених у законодавчих актах.

ОСОБА_4 в особі державних органів здійснює політику відповідно до принципу законності. Тому дотримання принципу законності є обовязком для центральних органів виконавчої влади, інших державних органів, їх посадових осіб, які зобовязані діяти лише на підставі, у порядку, у спосіб та в межах своєї компетенції, оскільки підзаконні нормативно-правові акти стосуються безпосередніх виконавців вимог нормативно-правових актів посадових осіб, а також підприємств, установ та організацій (незалежно від форм власності) та громадян.

Виходячи з визначення терміну законність, суд зазначає, що це комплексне поняття, яке тісно повязане з терміном законта охоплює сфери діяльності - від прийняття норм закону до їх реалізації.

Таким чином, реалізація державою певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в особі субєктів владних повноважень є "гарантією стабільності суспільних відносин" між державними органами і громадянами, породжуючи при цьому у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 набрала законної сили 19 серпня 2009 року після її перегляду в апеляційному порядку (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009), що відповідає положенням ч. 3 ст. 254 КАС України, є обовязковою для виконання.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Такий висновок суду ґрунтується на системному аналізі положень ст. 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На думку суду, положення вказаної норми Конституції необхідно застосовувати і до інших нормативно-правових актів, визнаних судом незаконними щодо визначення часу, з якого вони втрачають чинність.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правові акти, якими, зокрема, є і постанови Кабінету Міністрів України, розповсюджують свою дію на невизначене коло осіб, тому, ототожнення часу втрати чинності нормативно-правовим актом з часом його прийняття ставить під сумнів правомірність дій не лише державних органів, а і невизначеного кола осіб, на яких розповсюджував свою дію вказаний нормативно-правовий акт.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 не вирішено питання щодо повороту виконання судового рішення, тобто Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865та пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддіввтратили чинність лише з 19 серпня 2009 року.

Колегія суддів, насамперед, вважає доречним визначити термін - бездіяльність. Бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Кодекс адміністративного судочинства України встановлює обов'язковість судового рішення як одного з основних положень адміністративного процесу і закріплює його значення як принципу адміністративного судочинства, адже виконання судового рішення є кінцевою метою судового захисту особи.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Конституції та законів України, як право на судовий захист.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, своєчасно, тобто протягом розумного строку…

Отже, бездіяльність суб'єктів владних повноважень проявляється у їх пасивній поведінці, тобто в не вчиненні дії, яка має вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Тобто з моменту втрати чинності пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, яке мало місце 19 серпня 2009 року, відповідачі ОСОБА_4 судова адміністрація України, ОСОБА_1 фінансів України та апеляційний суд Луганської області зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції.

Статтею 55 Закону України "Про ОСОБА_4 бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 № 835-VI передбачено розміри мінімальних заробітних плат на 2009 рік. Так, станом на 1 липня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати становив 630 грн., з 1 жовтня 2009 року - 650 грн.

Відповідно до Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, розмір мінімальної заробітної плати з 1 листопада 2009 року становить 744 грн., а з 1 січня 2010 року встановлено на рівні 869 гривень.

Саме виходячи з таких розмірів мінімальної заробітної плати повинен був розраховуватись посадовий оклад позивача починаючи з 19 серпня 2009 року, та становити у серпні 2009 року 4286,40 грн. (з 1 по 18 серпня 332 грн. х 9,5/20 робочих днів місяця х 12 робочих днів до 18 серпня + 630 грн. х 9,5/20 х 8 робочих днів з 19 до 31 серпня = 4286,40 грн.), у вересні 2009 року 5985 грн. (630 грн. х 9,5 мінімальних заробітних плат), у жовтні 2009 року 6175 грн., з 1 листопада 2009 року 7068 грн. і т.д.

Тобто, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його природного права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що нарахування та виплата позивачу заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, повинна здійснюватись починаючи з 19 серпня 2009 року до того часу, коли відповідним законодавчим актом не буде змінено порядок нарахування заробітної плати суддям.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддівпри досягненні суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Враховуючи, що розмір щомісячного довічного грошового утримання прямо залежить від заробітної плати, яку отримує позивач, то позовні вимоги щодо його перерахунку підлягають задоволенню лише за періоди, коли заробітна плата судді не відповідала законодавчо встановленому рівню, а саме на суму недоплаченого посадового окладу, розрахованого у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством, з 19 серпня 2009 року.

Позивач у позові крім перерахунку заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, розрахованого виходячи з девяти мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, ставить питання про перерахунок надбавки за вислугу років відповідно до положень ст. 44 Закону України Про статус суддівв редакції, що діяла до 1 січня 2008 року.

Так, частиною 4 ст. 44 Закону України Про статус суддівбуло передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України Про ОСОБА_4 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України№ 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

ОСОБА_3 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008

справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону України Про ОСОБА_4 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українияким внесено зміни до ст. 44 Закону України Про статус суддів.

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України Про статус суддів, внесені Законом України Про ОСОБА_4 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, втратили чинність 22 травня 2008 року.

Згідно наказу Апеляційного суду Луганської області від 13.06.2008 № 127 ОСОБА_2 з 14 червня 2008 року встановлено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням допдлати за ківалікаційний клас, як такому, стаж роботи якого становить 20 рокув.

Як вбачається з довідки Апеляційного суду Луганської області надбавка за вислугу років ОСОБА_2 з 01.01.2008 до 14.06.2008 сплачувалась у розмірі 25%, а з 14.06.2008 -30% відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, що з 22 травня 2008 року суперечить Закону України Про статус суддів.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кечко проти України" (рішення від 8 листопада 2005 року) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. ОСОБА_4 може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Закону України Про судоустрій в УкраїніОСОБА_3 суддів України розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів, розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їх сімей і приймає відповідні рішення з цих питань, здійснює контроль за організацією діяльності судів та діяльністю державної судової адміністрації, заслуховує інформацію голів судів і посадових осіб державної судової адміністрації про їх діяльність, та виконує інші функції.

ОСОБА_3 суддів України від 27.06.2008 № 105 зобовязано ОСОБА_4 судову адміністрацію України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та вищі спеціалізовані суди України обрахувати і включити до бюджетного запиту на 2009 рік кошти, необхідні для здійснення перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового (довічного) утримання та вихідної допомоги суддям за період з 01.06.2005 по 31.12.2005 та за період з 2005 по 2008 роки, а також підготувати пропозиції про внесення змін до скасованих постанов Уряду.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37) на ОСОБА_1 фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про ОСОБА_4 бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_1 фінансів України в терміни та порядку, встановлені ОСОБА_1 фінансів України.

ОСОБА_1 фінансів України на будь-якому етапі складання і розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України. На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 цього Кодексу, ОСОБА_1 фінансів України готує проект закону про ОСОБА_4 бюджет України. ОСОБА_1 фінансів України в період підготовки пропозицій проекту Державного бюджету України розглядає та вживає заходів щодо усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів.

ОСОБА_1 фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до п.1 Положення про ОСОБА_1 фінансів, затвердженого Указом Президента № 1081/99 від 26 серпня 1999 року, ОСОБА_1 фінансів України (Мінфін України) є центральним органом виконавчої влади, підпорядкованим Кабінету Міністрів України.

Мінфін України забезпечує проведення єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики, спрямованої на реалізацію визначених завдань економічного та соціального розвитку України, здійснює координацію діяльності у цій сфері інших центральних органів виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2 Положення № 1081 Мінфін України узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його повноважень, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавства та в установленому порядку вносить їх на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України.

У межах своїх повноважень Мінфін України організовує виконання актів законодавства і здійснює систематичний контроль за їх реалізацією.

Визнання незаконним пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддям виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні є підставою для збільшення фінансування судової системи в частині збільшення асигнувань на заробітну плату суддів.

Згідно з Указом Президента № 182 від 03.03.2003, ОСОБА_4 судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Повноваження Державної судової адміністрації України визначено Положенням про ОСОБА_4 судову адміністрацію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 14, згідно якого ОСОБА_4 судова адміністрація України відповідно до покладених на неї завдань бере участь у розробленні проектів Державного бюджету та Державної програми економічного і соціального розвитку України на відповідний рік, програми діяльності Кабінету Міністрів України та державних цільових програм у відповідній сфері, забезпечує їх виконання у межах своїх повноважень; розробляє і затверджує за погодженням з ОСОБА_3 суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів та переглядає їх не рідше ніж один раз на три роки; виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування, територіальних управлінь державної судової адміністрації (далі - територіальні управління) та ДСА; здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів та державної судової адміністрації та інше.

На підставі ст. 130 Конституції України та статті 118 Закону України Про судоустрій Українизабезпечення належного фінансування та умов функціонування судів покладено на державу, що передбачає окреме визначення у Державному бюджеті видатків, у тому числі на соціальне забезпечення суддів.

Статтею 126 Закону України Про судоустрій Українивстановлено, що ОСОБА_4 судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів.

Статтею 58 Бюджетного кодексу України передбачено, що головні розпорядники коштів (з 01.01.2003 року ОСОБА_4 судова адміністрація України) організовують розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_1 фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про ОСОБА_4 бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Тобто, саме ОСОБА_4 судова адміністрація України повинна була внести до ОСОБА_1 фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування судової системи у звязку з визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів.

В порушення вимог ст. ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, ОСОБА_4 судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів та учасник бюджетного процесу, не звернулася з бюджетним запитом до ОСОБА_1 фінансів України для подальшої підготовки пропозицій до Кабінету Міністрів України при розробленні проекту Державного бюджету України, чим порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу (п. 11 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до наказу ДСА України від 09.06.2004 № 82/04 Про організаційні заходи щодо забезпечення подання на затвердження штатних розписів апаратів місцевих та апеляційних судів обовязок подавати штатні розписи до ДСА із зазначенням розміру фінансування оплати праці суддям покладено на апеляційний суд Луганської області, який і здійснює фактичну виплату заробітної плати позивачу. Зазначені повноваження сторонами не оспорюються. Однак, зміни до штатних розписів не вносилися.

Апеляційний суд Луганської області, як субєкт владних повноважень, на який законодавством покладено обовязок проінформувати ОСОБА_4 судову адміністрацію України головного розпорядника бюджетних коштів на утримання судової системи, щодо необхідності здійснення перерахунку заробітної плати позивача з нового розміру посадового окладу, не вжив заходи щодо корегування посадового окладу позивача та кошторису суду з урахуванням визнання нечинним п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, від 21.12.2005 № 1232, якою затверджено "Положення про ОСОБА_4 казначейство України", ОСОБА_4 казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується. Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 основними завданнями Казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1. Наказу ОСОБА_1 фінансів України від 30.05.2007 № 662 "Про затвердження Порядку взаємодії ОСОБА_1 фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу", ОСОБА_4 казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум.

Суд вважає, що не здійснення перерахунку коштів позивачеві фактично є відмовою державного органу у реалізації позивачу його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для заявника, оскільки не надає і не визнає за собою субєктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог п. 2 ст. 71 КАС України, 1-3-й відповідачі не надали суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обовязковість рішень суду є конституційною засадою судочинства, передбаченою Конституцією України та відтвореною у нормах Кодексу адміністративного судочинства України, в порушення вимог ст. 129 Конституції України та ст.ст.7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_4 судовою адміністрацією України, ОСОБА_1 фінансів України, апеляційним судом Луганської області не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення позивачу, оскільки нарахування заробітної плати та грошового утримання здійснювалось на підставі скасованого пункту Постанови Кабінету Міністрів України № 865.

За таких обставин суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_1 фінансів України, апеляційного суду Луганської області є частково обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності вказаних відповідачів з 19.08.2009 та зобовязання провести перерахунок заробітної плати та грошового забезпечення позивача з 19.08.2009.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів недоплаченої заробітної плати у сумі 35587,19 грн. та щомісячного довічного грошового утримання у сумі 35587,19 грн. за період з 1 червня 2005 року до 1 серпня 2009 року у звязку із нарахуванням заробітної плати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддівта постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865то суд вважає їх необґрунтованими, та як у вказаний період положення п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддівбули чинними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Законодавством передбачений захист прав, свобод та інтересів осіб, як такий, що передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

За таких обставин відновленню підлягають лише ті права, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи і не стосуються дій відповідачів у майбутньому.

З системного аналізу обовязків Державного казначейства України вбачається його обовязок перерахувати на рахунок 1-го відповідача належні позивачу кошти із Державного бюджету. За загальної бездіяльності Державної судової адміністрації України, ОСОБА_1 фінансів України, апеляційного суду Луганської області, які не прийняли відповідних дій щодо перерахунку заробітної плати позивача, у Державного казначейства України не було передбачених діючим законодавством підстав для перерахунку спірних коштів.

Суд спростовує посилання відповідачів на відсутність коштів необхідних для виплати позивачу посадового окладу та грошового забезпечення виходячи із 9,5 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, оскільки зазначеними відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обовязки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

Суд не погоджується з клопотанням відповідачів про пропущення позивачем річного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, як загального строку подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення на його користь невиплаченої суми заборгованості по заробітній платі, що належить до обовязкових виплат, та щомісячного грошового утримання відповідно до вимог законодавства відповідно до Закону України Про статус суддів.

Суд звертає увагу, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП).

Отже, загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи, який становить один рік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України, до даних правовідносин не застосовується.

Сторонам відомі вимоги статей 69-72 КАС України та наслідки їх невиконання.

Судом приймались заходи щодо всебічного обєктивного розгляду справи, у тому числі шляхом витребування у відповідача додаткових доказів.

З урахуванням вимог п.6 ст. 71 КАС України, суд розглянув справу на підставі наявних доказів, наявних в матеріалах справи.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає, що, оскільки, судове рішення ухвалене на користь особи, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність апеляційного суду Луганської області щодо непроведення перерахунку ОСОБА_2 заробітної плати та грошового утримання з 19.08.2009 з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом на 31.12.2005, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу грошового забезпечення ОСОБА_2 із зазначенням розміру заробітної плати та грошового утримання виходячи із 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків та з 14.08.2008 у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невжиття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків та з 14.08.2008 у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_1 фінансів України щодо невжиття заходів з повного фінансування з 19 серпня 2009 року заробітної плати та грошового утримання ОСОБА_2 з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків та з 14.08.2008 у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобовязати апеляційний суд Луганської області провести перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків та з 14.08.2008 у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобовязати апеляційний суд Луганської області донарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячне грошове утримання з донарахованих сум заробітної плати.

Зобовязати ОСОБА_1 фінансів України профінансувати вказані виплати.

Зобовязати ОСОБА_4 судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення ОСОБА_2 виплати недоплаченої з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків та з 14.08.2008 у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас , а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19.08.2009 з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1,70 грн. (одна грн. 70 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 11 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
суддя суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7