Справа № 2а-9481/11/1470
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2а-9481/11/1470

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жук С.І.

- Семенюк Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний берег" до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.08.2011 року №, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Південний берег" до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.08.2011 року №.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи, сторони до суду не прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Південний Берег" зареєстроване 13.06.2001 року реєстраційно-ліцензійною палатою Миколаївського міськвиконкому Миколаївської області як юридична особа за №2000408 (код за ) та перебуває на обліку в Жовтневій об'єднаній державній податковій інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області в якості платника податків з 16.12.2008 року за №1588.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 17.06.2011 року №№85,86,87, від 01.07.2011 року №№97,98,99 виданих посадовим особам ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області на підставі п.п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України відповідно до плану - графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2011 року проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Південний Берег" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року відповідно до затвердженого плану перевірки. За результатами вищезазначеної перевірки складено Акт від 18.07.2011 року №583/23-31554170 "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Південний берег" код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року", яким встановлено порушення позивачем п.5.1, абзац 4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст5, п.6.1 ст.6 ЗУ від 28.12.1994 року №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року в сумі 51 631 165 грн. та занижено податок на прибуток за І квартал 2011 року в сумі 222 904 грн.; п.1.7 ст.1, п.п.7.2. ст.7, п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7, пп.7.5.1. п.7.5 ст.7 ЗУ "Про податок на додану вартість", в результаті чого завищено показник в рядку 18.2 "Від'ємне значення" Декларація з податку на додану вартість на загальну суму 196 076 грн., а саме за квітень 2010 року - на 14935 грн., за червень 2010 року - на 5263 грн., за липень 2010 року - на 3282 грн., за серпень 2010 року - на 11071 грн., за вересень 2010 року - на 124 056 грн., за жовтень 2010 року - на 4090 грн., за листопад 2010 року - на 19259 грн., за грудень 2010 року - на 14120 грн.; п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.203 ст.200, п.201.4 ст.201 ПК України в результаті чого за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року занижено податок на додану вартість в сумі 1 534 929 грн.; за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року завищено показник рядку 19 "Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) періоду (рядок 17, рядок 9) (позитивне значення)" Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 102 374 грн., а саме за лютий 2011 року - на суму 41 365 грн., за березень 2011 року - на суму 61009 грн. (а.с.70). На підставі Акту перевірки від 18.07.2011 року №583/23-31554170 податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.08.2011 року №000732301 яким ТОВ "Південний Берег" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 39930,00 грн., з яких: за основним платежем - 39929 грн., за штрафними санкціями - 1 грн.; №, яким ТОВ "Південний берег" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток у розмірі 222904,00 грн. та нараховані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 1,00 грн.; №, яким ТОВ "Південний Берег" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток у сумі 51631165, з яких: за основним платежем - 51631156 грн., за штрафними санкціями - 1 грн. (а.с.13-15 том І). За актом перевірки підставою для нарахування спірними податковими повідомленнями-рішеннями зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ стали викладені в акті перевірки висновки податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з ТОВ "Транс-МК", оскільки, як вважає ОДПІ, правочини позивача з цим контрагентом не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся зі скаргою № 11/8-42 від 22 серпня 2011 року до Державної податкової адміністрації Миколаївської області про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2011 року № (а.с.105 том І).

Листом від 13 вересня 2011 року вих. № 2475/10/25-014 Державна податкова адміністрація Миколаївської області повідомила позивача про продовження терміну розгляду скарги до 24 жовтня 2011 року включно (а.с.133 том І).

20.10.2011 року позивач отримав лист Державної податкової адміністрації Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року вих.№2785/10/25-014 в якому зазначено, що скарга № 11/8-42 від 22 серпня 2011 року залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 11 серпня 2011 року № залишено без змін (а.с.123 том І).

Не погоджуючись із результатами розгляду первинної скарги позивач подав повторну скаргу № 11/10-64 від 25 жовтня 2011 року про скасування податкового повідомлення - рішення від 11 серпня 2011 року № на адресу Держаної податкової служби України, про що було повідомлено Державну податкову адміністрацію Миколаївської області та Державну податкову інспекцію Жовтневого району Миколаївської області листом № 11/10-63 від 25 жовтня 2011 року (а.с.122 том І).

Листом від 17 листопада 2011 року вих. № 5778/6/10-2115, Державна податкова служба України повідомила позивача про те що скарга № 11/10-64 від 25 жовтня 2011 року залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 11 серпня 2011 року № залишено без змін (а.с.106 том І). Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомлення - рішення від 11.08.2011 року №, яким ТОВ "Південний берег" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток у розмірі 222904,00 грн. та нараховані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 1,00 грн.

В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.08.2011 року № .

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів вважає правильною таку позицію суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яким на момент виникнення спірних правовідносин регулювались питання оподаткування податком на прибуток, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Виходячи з положень п. 5.2. ст. 5 Закону, до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з положеннями пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Зі змісту наведених норм права випливає, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у п.п.138.2, 138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на підтвердження реальності правовідносин позивача з контрагентом та на правомірність формування валових витрат, позивачем під час перевірки були надані наступні первині та інші документи: статутні документи; реєстраційні документи; накази на призначення посадових осіб; статистична звітність; головна книга по рахункам 20,22,28,301,311,313,361,362,70,79; журнали - ордера по бухгалтерському рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" 362 "розрахунки з іноземними покупцями",70 " "Доходи від реалізації", 79 "Фінансові результати"; відомості про балансову вартість товарних запасів, матеріальних ресурсів і малоцінних предметів; декларації з податку на прибуток; оборотно-сальдові відомості по рахункам 20,22,28,361,362,702,703,712,311,313; договори; банківські виписки; прибуткові касові ордера; касова книга; головна книга по рахункам 15,20,22,28,311,313,37,50,55,631,632,64,65,66,92,93,94,95; журнали - ордера по рахункам 15,20,22,28,311,313,37,50,55,631,632, 64,65,66,92,93,94,95; облікові картки; відомості по нарахуванню заробітної плати; накази на преміювання; штатний розклад; товарно-транспорті накладні; журнал-ордер по бухг. Рахунку 641 "Розрахунки з бюджетом"; касова книга; головна книга; відомості нарахування амортизаційних відрахувань в податковому обліку; первинні документи бухг. обліку стосовно основних засобів та нематеріальних активів; акти виконаних робіт; товарні накладні на придбання; видаткові касові ордера; журнали - ордери по 36 рахунку; акти приймання - передачі продукції; журнали ордери по рах.63,37,685; реєстри отриманих податкових накладних; видані податкові накладні; товарно-супроводжувальні документи; видаткові касові ордери; особові рахунки; авансові звіти; касові звіти; форма 1Д; форма - 15ДПІ; трудові книжки; договори з підприємцями; розрахунки комунального податку; табеля обліку робочого часу; книгу наказів про прийняття та звільнення працівників; Ф.1 ПВ "Звіт з праці"; дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; лист - припис, щодо дії річних обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; подорожні листи; матеріальні звіти по ПММ; статистична форма 4-мтп; звіти про залишки та використання пального та паливно-мастильних матеріалів; ПОД 1 "Журнал обліку стаціонарних джерел", ПОД 2 "Журнал обліку роботи пилегазо очисних установок", ПОД 13- "Журнал обліку якості стічних вод що скидаються"; договори оренди земельної ділянки; нормативи використання води; журнал - ордер по рахункам 301,372; розрахунок ліміту залишку готівки в касі підприємства; авансові звіти.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Необхідно також враховувати і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (п'ята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі "Булвес" АД проти Болгарії зазначив наступне: "Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності"

Діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача про завищення позивачем суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток слугувало не дотримання контрагентом позивача вимог податкового законодавства.

Водночас, стосовно посилання відповідача в акті перевірки на те, що угоди, укладені між позивачем та ТОВ "Транс-МК" мають ознаки нікчемності та не спричиняють реального настання правових наслідків, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язанні із його недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 11.08.2011 року № є протиправним, а висновки акту перевірки від 18.07.2011 року №583/23-31554170, які були підставою для прийняття оскаржуваного рішення №, безпідставні, а правочин позивача з ТОВ "Транс-МК" є реальним, документально підтвердженим.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний берег" до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.08.2011 року №, - залишити без змін.

Стягнути з Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Миколаївській області ( ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) - 828011; рахунок отримувача - 1008; код класифікації доходів бюджету - 22030001; призначення платежу - судовий збір, ПІБ апелянта чи назва установи, організації, що виступає апелянтом, Одеський апеляційний адміністративний суд, код ЄДРПОУ суду 34380461) судовий збір в розмірі 32 (тридцять дві) грн 51 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.