Справа № 804/16110/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.08.2015 року № 48354685, -
03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому позивач просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 48354685 від 14.08.2015 року, видану Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо ОСОБА_1.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 р. відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, заперечень проти позову не надав, процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.
Відповідно до приписів ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу розглянуто у порядку письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 48354685 із примусового виконання виконавчого напису № 987, виданого 14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на транспортний засіб SEAT IBIZA, 2013 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 для задоволення вимог стягувача - ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 195646,24 грн.
Постановою від 06.08.2015 року боржнику - ОСОБА_1 було встановлено строк для добровільного виконання вимог за виконавчим документом до 13.08.2015 року.
04.09.2015 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грековим А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним фактичним його виконанням. Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.08.2015 року ВП № 48354685 виділена в окреме виконавче провадження.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.09.015 року боржнику ОСОБА_1 було встановлено строк для добровільного виконання вимог за виконавчим документом до 11.09.2015 року.
Вважаючи постанову державного виконавця від 14.08.2015 року, прийняту у межах примусового виконання виконавчого провадження ВП № 48354685, протиправною, а дії державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції неправомірними, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ (ділі - ЗУ «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно із ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Приписами ч. 2 от. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Частиною 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.
Згідно із ч. 8. ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.
На виконання ЗУ «Про виконавче провадження», наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, п. 3.20 якої передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв'язку або електронною поштою.
Таким чином, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору має виноситися лише після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, при встановленні обставин, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано, та за умови направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку, передбаченому законодавством.
Представник позивача у позовній заяві та в судовому засіданні зазначив, що позивач несвоєчасно одержала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48354685, а саме 15.08.2015 року, у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 в період з 08.08.2015 року по 15.08.2015 року знаходилась по за межами м. Дніпропетровська, що, в свою чергу, підтверджується копією зворотного талону до путівки, долученою до матеріалів справи.
Проте, 17.08.2015 року позивач звернулась до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції для з'ясування обставин щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 48354685.
Вищенаведене свідчить про те, що відповідачем не було належним чином повідомлено позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, про відкриття виконавчого провадження та відповідно, про встановлення відповідачем строку для добровільного виконання ним вимог виконавчого документа, що, в свою чергу свідчить про те, що позивача було фактично позбавлено можливості добровільно виконати рішення суду у встановлений державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2015 року ВП № 48354685 строк.
Суд звертає увагу на те, що обов'язок державного виконавця з'ясувати обставини отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником, що передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.
З урахуванням наведеного, враховуючи, що представник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не прибув, відповідно, доказів на підтвердження своєчасного доведення до відома позивача факту відкриття виконавчого провадження та зобов'язання його виконати приписи виконавчого документа не надав, отже, правомірність дій державного виконавця не підтверджується наявними у справі доказами.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих доказів на підтвердження своєї позиції, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 487,20 грн., що документально підтверджується квитанцією № 1157D6162F від 30.11.2015 року.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.08.2015 року № 48354685 - задовольнити повністю.
Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 48354685 від 14.08.2015 року, яка видана Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо ОСОБА_1.
Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 487,20 грн., сплачені згідно квитанції № 1157D6162F від 30.11.2015 року.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський