Справа № 813/6453/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року № 813/6453/15

о 16 год. 09 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - не прибув
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, представник - Мисак О.В.
про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із адміністративним позовом у якому позивач просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1791 від 22.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Державтоінспекції ГУМВС України у Львівській області» в частині звільнення з органів внутрішніх справ інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 730 о/с від 16.10.2015 року /по особовому складу/ про звільнення за порушення дисципліни з органів внутрішніх справ у запас Збройних інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області та в цій частині допустити негайне виконання судового рішення.

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2015 року відповідачем прийнято спірний наказ № 1791 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни та скоєння вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ. Підставою винесення вказаного наказу став Висновок службового розслідування по факту відкриття прокуратурою Старосамбірського району Львівської області кримінального провадження за усним повідомленням гр. ОСОБА_4 про вимагання та отримання в тому числі позивачем в м. Старий Самбір Львівської області неправомірної вигоди в сумі 50 доларів США.

Спірний наказ позивач вважає безпідставним, таким що прийнятий лише на припущеннях і без врахування всіх фактичних обставин. Чинним законодавством України не передбачено нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ», а тому дане поняття є оціночним. Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Звільнення за «вчинок, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ» має застосовуватися за конкретні тяжкі проступки, за підтвердженим фактом їх вчинення.

В судове засідання позивач, представник позивача не прибули, позивача подав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задоволити повністю з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях, справу просив розглядати без його участі.

Позиція відповідача викладена у запереченні на адміністративний позов, у якому відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, з підстав правомірності його звільнення. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ не пов'язано з обвинуваченням у вчиненні злочину. При проведенні службового розслідування досліджувались факти та обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за що у відбулось його звільнення.

На думку відповідача, позивачем не наведено жодного доказу який би вказував на порушення посадовими особами ГУМВС України у Львівській області Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ під час притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

22.06.2015 року начальником ГУМВС України у Львівській області прийнято наказ № 1791 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Державтоінспекції ГУМВС України у Львівській області», згідно якого, за грубі порушення вимог наказу МВС України від 27.03.2009 року № 111, положень Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, що проявились у безпідставному виході на службу, несенні служби поза межами обслуговування, самовільному залишенні маршруту патрулювання, на інспектора ДПС взводу № 4 (із забезпечення супроводження) БДПС ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Із змістом вказаного наказу позивач ознайомився 25.11.2015 року, копію якого отримав того ж дня.

Підставою прийняття спірного наказу є Висновок від 17.06.2016 року службового розслідування за фактом відкриття Самбірською районною прокуратурою Львівської області кримінального провадження № 0000003 за ч. 3 ст. 368 КК України.

У згаданому Висновку зазначено, що комісією з проведення службового розслідування встановлено:

17.05.2015 року інспектори ДПС взводу № 4 (із забезпечення супроводження) БДПС ДАІ ГУМВС прапорщик міліції ОСОБА_1 та старший сержант міліції ОСОБА_7, грубо порушуючи вимоги п. 17.1.8. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року, самовільно залишили маршрут патрулювання та близько 16:00 здали табельну зброю в чергову частину БДПС ДАІ ГУМВС та поставили службовий автомобіль на стоянку УДАІ ГУМВС. 18.05.2015 року о 17:00 прапорщик міліції ОСОБА_1 та старший сержант міліції ОСОБА_7 в черговій частині БДПС ДАІ ГУМВС отримали табельну вогнепальну зброю та взявши службовий автомобіль «Шкода», д.н. 140050 поїхали у невідомому напрямку. Цього ж дня приблизно об 11:00, під час безпідставного перебування на службі поза межами обслуговування, у процесі здійснення нагляду за дорожнім рухом в м. Старий Самбір Львівської області, інспектори ДПС взводу № 4 (із забезпечення супроводження) БДПС ДАІ ГУМВС прапорщик міліції ОСОБА_1 і старший сержант міліції ОСОБА_7 здійснювали зупинку транспортних засобів, унаслідок чого в них виник конфлікт з місцевими громадянами, які у подальшому звернулись у прокуратуру Старосамбірського району Львівської області із заявою про вимагання у гр. ОСОБА_4 та отримання вказаними працівниками ДПС ДАІ хабара у розмірі 50 доларів США. Внаслідок чого, прокуратурою Старосамбірського району Львівської області розпочато кримінальне провадження № 0000003 за ч. 3 ст. 368 КК України за усним повідомленням гр. ОСОБА_4

Дана подія була висвітлена у засобах масової інформації, зокрема, у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці «Майдан Старосамбірщини», чим набула значного суспільного резонансу.

У процесі службового розслідування установлено, що вказані державні інспектори у період відрядження на підставі наказу ГУМВС України у Львівській області від 17.02.2015 року № 86 о/с до ВДАІ з обслуговування Миколаївського району та м. Новий Розділ ГУМВС з 18.02.2015 року до 18.05.2015 року безпідставно перебували на службі 13 разів, а саме: 17.03., 23.03., 24.03., 25.03., 30.03., 15.04., 17.04., 24.04., 25.04., 27.04., 11.05., 14.05., 18.05. Встановити конкретні місця несення служби прапорщиком міліції ОСОБА_1 та старшим сержантом міліції ОСОБА_7 у вказані дні під час службового розслідування не надалось можливим, окрім 11.05.2015 року (старшим сержантом міліції ОСОБА_7 у м. Старий Самбір відносно гр. ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 335078) та 18.05.2015 року. Такими діями прапорщик міліції ОСОБА_1 та старший сержант міліції ОСОБА_7 скомпрометували авторитет міліції, як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушили обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Закону України «Про міліцію», наказу МВС України № 81 від 16.03.2007 року та скоїли вчинки, які дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ.

30.06.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області закрито кримінальне провадження № 0000003 від 18.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діях інспекторів ДПС взводу супроводу № 4 ВДАІ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

16.10.2015 року начальником ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ № 730 о/с «По особовому складу», у якому зазначено, що відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за ст. 63 «є» /за порушення дисципліни/ прапорщика міліції ОСОБА_1, інспектора ДПС взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області, 16.10.2015 року.

Із змістом вказаного наказу позивач ознайомився 25.11.2015 року, копію якого отримав того ж дня.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV із змінами і доповненнями, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року із змінами і доповненнями Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту дано визначення дисциплінарного проступку, зокрема як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ст. 7 цього ж Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, встановлені пунктом 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року із змінами і доповненнями.

Окремо пунктом 66 цього ж Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються подання чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Судом не враховуються заперечення відповідача та його представника щодо правомірності спірних наказів № 1791 від 22.06.2015 року та № 730 о/с від 16.10.2015 року, оскільки звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення присяги, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення здійснюється за підставами визначеними пунктами 63-65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Окремо пунктом 66 вказаного Положення передбачено підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього ж Положення.

Згідно вищевказаних норм матеріального права, суд прийшов до висновку, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням, яке повинно бути доведеним відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу визначеною пунктом 66 Положення, та не пов'язується з притягненням особи до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем саме вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, матеріали службової перевірки не містять беззаперечних доказів вчинення позивачем такого вчинку.

Можливі порушення позивачем вимог наказу МВС України від 27.03.2009 року № 111, положень Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81 на які вказує відповідач, на думку суду, могли б кваліфікуватись лише як порушення службової дисципліни, за яке може бути накладено дисциплінарне стягнення згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту.

Відповідачем в спірних наказ не конкретизовано, які саме норми вказаних вище наказів міг порушити позивач, а суд не вправі їх застосувати самостійно, що по суті є додатковою підставою неврахування судом заперечення відповідача.

Як встановлено судом, зі змісту спірних наказів вбачається, що позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинок, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, а саме звільнення по суті відбулося за порушення службової дисципліни, що є недопустимим та суперечить вимогам Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Вказана позиція по суті узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 30.09.2015 року у справі № 803/1216/14, а також позицією ВАС України викладеною в ухвалах від 04.02.2015 року у справі № К/800/53911/14, від 08.05.2015 року у справі № К/800/31850/13, від 21.01.2016 року у справі № К/800/15061/15.

Судом враховуються обґрунтування позивачем позовних вимог з підстав закриття 30.06.2015 року кримінального провадження № 0000003 від 18.05.2015 року, що також підтверджує недоведеність відповідачем скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Судом також враховуються обґрунтування позивачем позовних вимог щодо протиправності спірних наказів, оскільки ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені до осіб рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ, у разі вчинення ними дисциплінарного проступку, тобто у разі невиконання чи неналежного виконання службової дисципліни та в залежності від характеру вчиненого правопорушення.

При цьому, звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, яке може бути застосовано лише у виняткових випадках, коли інші заходи не відповідають характеру правопорушення та особі порушника та інші застосовані заходи дисциплінарного впливу на порушника не діють.

В справі відсутні будь-які докази розгляду питання про застосування до позивача інших заходів дисциплінарного стягнення, не пов'язаного із звільненням, представник відповідача в судових засіданнях про наявність таких доказів суд не повідомила.

Висновок службового розслідування не містить аналізу тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяну шкоду, попередню поведінку позивача, доведення його вини у вчиненому, ставлення позивача до виконання службових обов'язків, рівень його кваліфікації, наявність стягнень та заохочень.

Суд прийшов до висновку, що спірні накази № 1791 від 22.06.2015 року та № 730 о/с від 16.10.2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ прийняті непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці накази.

Вказана позиція суду по суті також узгоджується з позицією ВАС України викладеною в хвалі від 01.09.2015 року у справі № К/9991/66696/12.

Відповідно, на думку суду позовні вимоги позивача про визнання протиправними і скасування наказів № 1791 від 22.06.2015 року та № 730 о/с від 16.10.2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а також поновлення позивача на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції, підлягають задоволенню.

З цих же підстав судом не враховуються надані відповідачем докази на підтвердження заперечень проти позову. Відповідачем жодними іншими належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність звільнення позивача із займаної посади, як крайнього заходу дисциплінарного впливу.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів (довідок, відомостей тощо) про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Не надані такі докази і відповідачем.

З врахування скорочених строків розгляду даної категорії справ, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, через недоведеність суми яка підлягає стягненню. Однак згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, відтак, на думку суду, необхідним та можливим способом захисту прав, свобод та інтересів позивача є зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню частково.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправними і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1791 від 22.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Державтоінспекції ГУМВС України Львівської області» в частині звільнення з органів внутрішніх справ інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1.

3. Визнати протиправними і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 730 о/с від 16.10.2015 року / по особовому складу / про звільнення за порушення дисципліни з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції.

5. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 11.04.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.