Справа № 2-а/1970/3421/11
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3421/11

05 квітня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю представників позивача Александрова К.В., Кудінова В.В.,

представника відповідача Лещук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Транс» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля-Транс» (далі - ТОВ «Поділля-Транс», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2011 року №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року змінено; податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03.06.2011 року № визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Крім того, було допущено процесуальне правонаступництво та змінено відповідача Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію правонаступником Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ, відповідач).

31.03.2016 року позивачем подана до суду заява про зменшення позовних вимог, в якій ТОВ «Поділля-Транс» просило визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03.06.2011 року № в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 18376,25 грн. (у тому числі 14701,00 грн. за основним платежем, 3675,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями). Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом та приєднана до матеріалів справи.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ «Поділля-Транс» за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, про що складено акт № 3901/23-04/32481952 від 31.05.2011 року. На підставі вказаного акту перевірки 03.06.2011 року Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Поділля-Транс» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 23376,25 грн., у тому числі за основним платежем 18701,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4685,20 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням частково (в межах господарських операцій з реалізації транспортних засобів на митній території України, раніше імпортованих), оскільки вважає, що податковий орган неправомірно ототожнює звичайну ціну з митною вартістю ввезених ним товарів, не встановивши при цьому рівень звичайних цін. Твердження податкового органу про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною не відповідає вимогам чинного законодавства. Митна вартість раніше імпортованих в України товарів не може бути визнана достатнім обґрунтуванням звичайного рівня цін таких товарів для визначення бази оподаткування операцій з їх подальшої поставки на митній території України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити з урахуванням заяви від 31.03.2016 року про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що при поставці на митній території України товарів, попередньо імпортованих платником податку, база оподаткування повинна визначатися з договірної (контрактної) вартості товару, але не нижче за митну вартість, зазначену у ввізній митній декларації. Позивач при реалізації товарів на митній території України, раніше імпортованих, визначив базу оподаткування безпідставно, виходячи з договірної (контрактної) вартості товару нижчої, ніж митна вартість, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 14701,13 грн. Представник відповідача просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Поділля-Транс» зареєстроване як юридична особа, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 05.04.2016 року, знаходиться на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, зареєстрований платником податку на додану вартість. Позивач здійснює діяльність, серед іншого, у сфері роздрібної торгівлі транспортними засобами.

З 15.03.2011 року по 04.04.2011 року Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Поділля-Транс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року. За результатами перевірки складено акт від 31.05.2011 року № 3901/23-04/32481952, в якому, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем пунктів 4.1, 4.3 статті 4, підпунктів 7.3.1, 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 18701,00 грн. (а. с. 6-46).

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що платником податків занижено базу оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки товарів (послуг) на митній території України, раніше імпортованих, яка має бути не нижчою митної вартості товарів.

Так, позивачем протягом 2010 року придбавалися відповідно до контрактів, укладених з нерезидентами, та імпортувалися на митну територію України напівпричіпи-цистерни та причіпи, які в подальшому реалізовані товариством на митній території України. База оподаткування таких операцій при продажу 9 транспортних засобів, які наведені в таблиці на сторінці 15 акту перевірки (а. с. 19), в межах митної території України розрахована позивачем виходячи з контрактної вартості товару, яка менше митної вартості. В даному випадку згідно з висновком податкової інспекції платником занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 14701,13 грн., у тому числі в березні 2010 року на суму 2256,29 грн., липні 2010 року - 1206,07 грн., серпні 2010 року - 1149,02 грн., вересні 2010 року - 1445,22 грн., жовтні 2010 року - 8644,53 грн.

Інше порушення стосується неврахування ТОВ «Поділля-Транс» у складі податкових зобов'язань з податку на додану вартість у листопаді 2009 року суми одержаного авансового платежу від фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, що призвело до заниження суми цього податку, яка підлягає сплаті до бюджету, на 4000,00 грн.

На підставі акту перевірки від 31.05.2011 року № 3901/23-04/32481952 Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією прийняте податкове повідомлення-рішення від 03.06.2011 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 23376,25 грн., у тому числі 18701,00 грн. за основним платежем, 4675,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а. с. 47).

Відповідно до розрахунку донарахованих сум податку податковим органом збільшено грошове зобов'язання ТОВ «Поділля-Транс» за двома порушеннями, виявленими перевіркою:

- по взаємовідносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 -донараховано 4000,00 грн. основного платежу та застосовано 1000,00 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- по операціях з реалізації на митній території України транспортних засобів, раніше імпортованих - донараховано 14701,00 грн. основного платежу та застосовано 3675,25 грн. штрафної (фінансової) санкції (а. с. 148-149).

Позивачем оскаржувалось податкове повідомлення-рішення від 03.06.2011 року № в адміністративному порядку шляхом подання скарг до Державної податкової адміністрації у Тернопільській області та Державної податкової служби України. За результатами розгляду скарг оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.06.2011 року залишено без змін, а скарги без задоволення (а. с. 48-57). В подальшому ТОВ «Поділля-Транс» звернулось до суду.

З урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог предметом позову є скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2011 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 18376,25 грн. (у тому числі 14701,00 грн. за основним платежем, 3675,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), тобто по одному порушенню - заниженню бази оподаткування податком на додану вартість по операціях з реалізації на митній території України транспортних засобів, раніше імпортованих товариством на митну територію України.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі -Закон № 168/97-ВР) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

З аналізу даної норми слідує, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, визначена за вільними цінами, які не можуть бути нижчими за звичайні ціни.

Отже, проводячи перевірку правильності визначення бази оподаткування, податковий орган мав враховувати рівень звичайних цін на товари (послуги), що поставляються, і в разі встановлення факту заниження позивачем договірних цін порівняно з рівнем звичайних цін більше, ніж на 20 відсотків, повинен був базу оподаткування в таких операціях визначити за звичайними цінами.

Відповідно до пункту 1.18 статті 1 Закону № 168/97-ВР звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, на час виникнення спірних правовідносин звичайна ціна визначалася з урахуванням положень пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з підпунктами 1.20.1, 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) від 28.12.1994 року №334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР) якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) регламентований підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР, на підставі якого податковий орган зобов'язаний діяти при визначенні рівня звичайних цін. Цією нормою передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобовязань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, зокрема, щодо визначення рівня звичайних цін у спірному випадку, суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України, зокрема, зобов'язував відповідача ухвалою про призначення справи до судового розгляду від 11.03.2016 року надати належні докази на підтвердження невідповідності ціни реалізації ТОВ «Поділля-Транс» спірних транспортних засобів (перелічених в акті перевірки напівпричепів-цистерн) рівню звичайної ринкової ціни, а також надати інформації щодо існуючої пропозиції на відповідному ринку по аналогічним, ідентичним, однорідним товарам. Такі докази суд витребовував повторно 17.03.2016 року та 31.03.2016 року у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали від 11.03.2016 року, а також зобов'язував представника відповідача надати додаткові докази на обґрунтування своїх доводів щодо правомірності визначення бази оподаткування податком на додану вартість по спірних господарських операціях.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно із частинами четвертою, шостою статті 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На виконання вимог суду про надання інформації щодо вжиття податковим органом дій, які передбачені підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР, то представником відповідача суду будь-яких відомостей, доказів не надано, оскільки такі відсутні у Тернопільській ОДПІ. Представник відповідача пояснила суду, що податковим органом під час проведення перевірки ТОВ «Поділля-Транс» не вживалися заходи, які передбачені підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР, для визначення звичайних цін на товари, що поставлялися у спірному випадку.

За приписами частин другої, четвертої статті 71 КАС України саме на відповідача покладається обов'язок доказування правомірності оскаржуваного рішення та надання суду всіх наявних документів та матеріалів, які можуть бути використані як доказ у справі. Оскільки відповідачем додаткових доказів не подано, то на підставі частини шостої статті 71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних доказів.

У спірному випадку судом встановлено, що при визначенні рівня звичайних цін відповідач діяв не у спосіб, визначений підпунктом 1.20.2 пункту 1.20. статті 1 Закону №283/97-ВР, оскільки не використовував інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. Позиція відповідача про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною, не ґрунтується на приписах законодавства, жодною нормою якого не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України. Застосування для визначення рівня звичайних цін інших правил не передбачено чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4.3 статті 4 Закону № 168/97-ВР митна вартість товарів, зазначена у ввізній митній декларації, є базою оподаткування для товарів при їх імпортуванні на митну територію України і контроль за визначенням та сплатою податку на додану вартість в такому випадку здійснюється митними органами, тобто дана правова норма регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

При визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України, не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.

Отже, виходячи з наведеного, митна вартість раніше імпортованих в Україну товарів не може бути визнана достатнім обґрунтуванням звичайного рівня цін таких товарів для визначення бази оподаткування операцій з їх подальшої поставки на митній території України.

За таких обставин не може вважатися доведеним податковим органом той факт, що ціна товарів (напівпричіпів-цистерн та причіпів), реалізованих позивачем на митній території України, є нижчою за звичайні ціни.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 29.10.2010 року, 12.03.2012 року, 28.05.2013 року, 11.11.2015 року, (справи № 21-9а10, № 21-380а11, № 21-152а13, № 21-4111а15|2а-0370/2415/11 відповідно), яка в силу статті 244-2 КАС України має враховуватись судом при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при розрахунку зобов'язань з податку на додану вартість протягом 2010 року і визначенні бази оподаткування ТОВ «Поділля-Транс» правомірно виходило з договірної вартості товарів та не допустило заниження грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 14701,00 грн.

Під час судового розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а викладені в акті перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права - визнання нечинним спірного рішення, позивач не врахував, що вимога про визнання акта нечинним, як спосіб захисту порушеного права відповідно до статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів, тоді як рішення податкового органу за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії.

Відтак, у спірному випадку для належного і повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 11 КАС України та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи, а саме адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03.06.2011 року № в частині збільшення ТОВ «Поділля-Транс» суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 18376,25 грн., у тому числі 14701,00 грн. за основним платежем, 3675,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03 червня 2011 року № в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Поділля-Транс» суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 18376,25 грн., у тому числі 14701,00 грн. за основним платежем, 3675,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 08 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.