Справа № 331/9152/15-а(2-а/331/23/2016)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2016 рокусправа № 331/9152/15-а(2-а/331/23/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року по справі № 331/9152/15-а(2-а/331/23/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії щодо призначення пенсії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя по відмові у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, скасувати рішення комісії по розгляду суперечних питань при призначенні та виплаті пенсії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 28 липня 2015 року. В обґрунтування позову зазначалось про неправильний розрахунок відповідачем спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, який фактично складає 9 років 7 місяців 19 днів, замість визначених спірним рішенням 8 років 7 місяців 19 днів. Позивач вказувала на те, що пенсія їй має бути призначена відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла станом на 27.07.2014 року, тобто на час, коли їй виповнилось 50 років. Відповідачем протиправно не застосовані зазначені положення закону в частині зменшення віку із посиланням на статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в новій редакції, яка звужує обсяг прав позивача, а відтак не можуть бути застосовані в силу статей 22 та 64 Конституції України.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нове рішення, задовольнивши позовні вимоги. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- ХІІІ, оскільки позивач народилась у 1964 році і наявний у неї спеціальний стаж дозволяє призначити пенсію з часу її звернення, тобто з 28 липня 2015 року.

У судовому засіданні апелянт та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу, зазначивши також, що суд першої інстанції в оскарженому рішенні послався на статтю 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, проте як провадження у справі відкрито на загальних підставах і справа розглядалась не у скороченому провадженні.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час апеляційного розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення 17 березня 2016 року, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернулась за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, подавши відповідну заяву 28 липня 2015 року. Рішенням комісії по розгляду суперечних питань при призначенні та виплаті пенсій, яке прийнято на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213- ХІІІ, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 вона матиме після досягнення 56 років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не досягла віку 56 років, необхідного для призначення і виплати їй пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Так, 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213- ХІІІ. Цим Законом внесені зміні, у тому числі, у статтю 13 закону України «Про пенсійне забезпечення», якою визначений порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Пунктом «б» цієї статті передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених умовах.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на день звернення із заявою для призначення пенсії на пільгових умовах ( 28 липня 2015 року) їй виповнився 51 рік. Загальний стаж роботи на день звернення складав 33 роки 7 місяців 19 днів, тобто більше 25 років, проте відсутній необхідний 10 річний стаж на роботі із шкідливими і важкими умовами праці. ОСОБА_1 стверджує, що цей стаж - 9 років 7 місяців 19 днів, відповідач у своєму рішенні визначив цей стаж як 8 років 7 місяців 19 днів.

Абзацом 24 статті 13 цього Закону зазначено, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Зважаючи на приписи зазначених вище норм, зменшення віку позивачу має бути здійснено на 4 роки (8 повних років = 2 роки роботи на 1 рік), тобто з 60 до 56 років. При цьому, доводи позивача про наявність спеціального стажу у 9 років 7 місяців 19 днів не мають вирішального значення, оскільки розрахунок зменшення віку здійснюється на 1 рік за кожні 2 роки роботи, а відтак і при наявності 8 років 7 місяців 19 днів, і при наявності 9 років 7 місяців 19 днів зменшення віку відбувається на 4 роки ( 8 : 2 = 4; 9 : 2 = 4,5, тобто повних 4 роки).

Апелянт наполягає на тому, що до спірних правовідносин суд першої інстанції мав застосувати п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213- ХІІІ.

Колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними.

Згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції станом на 27 липня 2014 року на пільгових умовах мали право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. Статтею 12 цього Закону визначено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Отже, станом на 27 липня 2014 року ОСОБА_1 також не набула права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки не мала 10 років спеціального стажу.

Станом на 28 липня 2015 року ОСОБА_1 виповнився 51 рік, проте з 01 квітня 2015 року відбулись зміні у законодавстві, що регулюють спірні правовідносини, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах вона отримує після того, як їй виповниться 56 років, про що було зазначено вище.

Щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права в частині зазначення в оскарженій постанові статтю 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що зазначеною процесуальною нормою врегульований порядок застосування скороченого провадження в адміністративних справах. Частини третя та четверта цієї статті передбачають відкриття скороченого провадження ухвалою суду, розгляд справи одноособово суддею, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2015 року судом першої інстанції була прийнята ухвала про відкриття провадження у справі, а її розгляд відбувся 28 січня 2015 року у відкритому судовому засіданні за участю позивача та представників сторін, що виключає можливість застосування статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, а допущена описка в тексті постанови щодо зазначення статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України не впливає на правильність прийнятого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року по справі № 331/9152/15-а(2-а/331/23/2016)- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко