Справа № 638/11530/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 р.Справа № 638/11530/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.02.2016р. по справі №638/11530/15-а

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк"

до Харківської міської ради

про визнання протиправним та скасування частини рішення, визнання недійсним свідоцтва,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк», звернувся до суді із адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується ОСОБА_2 рішення Харківської міської Ради XIІІ сесії XXIV скликання від 30.04.2003р. №102/03 «Про надання дозволів на розміщення об'єктів в частині, а саме: п.38 додатку до п. 1 Рішення Харківської міської Ради XIІІ сесії XXIV скликання від 30.04.2003р. №102/03;

- визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується ОСОБА_2 рішення Харківської міської Ради XXV сесії IV скликання від 06.10.2004р. №153/04 «Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам» в частині, а саме: п.1.79 додатку до Рішення Харківської міської Ради XXV сесії IV скликання від 06.10.2004р. № 153/04;

- визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується ОСОБА_2 розпорядження Харківської міської голови від 22.07.2003 № 1758 «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно»;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.07.2003 р., яким посвідчено право власності приватного підприємця ОСОБА_2 на магазин-пиріжкову по АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.02.2016 року задоволено клопотання представника відповідача - Харківської міської ради про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі за позовом СТОВ "Маяк" до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування частини рішення, визнання недійсним свідоцтва.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав для закриття провадження по справі.

Відповідач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність встановлених п.п.1, 4 ч. 1 ст. 157 КАС України підстав для закриття провадження по справі, а саме, справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно із ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Згідно положень ст. 13, 14 Конституції України, ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, ст. 148 Господарського кодексу України власниками землі є держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади.

Відповідно до частини 1 статті 10, статті 25, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до висновків з Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 р. №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 112 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України положення пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 150 Конституції України установлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Згідно з вимогами частини другої цієї статті з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Щодо обов'язковості виконання рішення Конституційного Суду України вказано у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26 травня 2015 року у справі №2а/0470/9130/11.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єктів владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

На підставі викладеного, висновки суду першої інстанції з приводу того, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими.

З приводу висновків суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження через наявність рішення сулу, що набрало законної сили, з того самого спору і між тими самими сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що СТОВ "Маяк" зверталось до суду із відповідним позовом.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова 10.09.2008 року по справі №2-а-165/08 позов було задоволено. Визнано протиправним та скасоване в частині, що стосується ОСОБА_2 рішення Харківської міської Ради XIII сесії XXIV скликання від 30.04.2003 р. №102/03 „Про надання дозволів на розміщення об'єктів» в частині, а саме: п.38 додатку до п.1 Рішення Харківської міської Ради XIII сесії XXIV скликання від 30.04.2003 р. № 102/03. Визнано протиправним та скасоване в частині, що стосується ОСОБА_2 рішення Харківської міської Ради XXV сесії IV скликання від 06.10.2004 р. № 153/04 „Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам»в частині, а саме: п.1.79 додатку до Рішення Харківської міської Ради XXV сесії IV скликання від 06.10.2004 р. № 153/04. Визнано протиправним та скасоване в частині, що стосується ОСОБА_8 розпорядження Харківського міського голови від 22.07.2003 р. № 1758 „Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно». Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.07.2003 р,. яким посвідчено право власності приватного підприємця ОСОБА_2 на магазин-пиріжкову по пр. Людвіга Свободи, 49, м. Харків.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова 10 вересня 2008 року скасовано, а провадження по справі зарито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2011 року залишено без задоволення касаційну скаргу СТОВ "Маяк", а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2008 року без змін.

Відповідно до ухвали суду касаційної інстанції, підставою для закриття провадження по вказаній справі слугувало наявність між сторонами спору про право власності на нерухоме майно-будівлю магазину, а саме спір між позивачем та ОСОБА_2 щодо права власності будівлі магазину, що в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 25.06.2014 року по справі №42/86-09 (н.р.29/421-07) задоволено позовні вимоги СТОВ "Маяк" до ФОП ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Харківської міської ради про виселення та визнання права власності. Визнано за СТОВ "Маяк" право власності на магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 135,7 кв.м. Виселено ФОП ОСОБА_2 з магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь СТОВ "Маяк" державне мито в загальній сумі 102,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 2783,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що на даний час спір між сторонами про право власності на нерухоме майно-будівлю магазину вирішений, в зв'язку з чим, правові підстави для закриття провадження з посиланням на наявність рішення суду з того самого спору і між тими самими сторонами - ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.10.2011 року, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність встановлених підстав для закриття провадження по справі.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.02.2016р. по справі №638/11530/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової, про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 1378 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №93 від 02.03.2016 року на суму 135 грн. та №55 від 22.03.2016 року на суму 1243 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судовим рішенням задоволено апеляційну скаргу позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивача вищевказаної суми витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.02.2016р. по справі №638/11530/15-а скасувати.

Справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування частини рішення, визнання недійсним свідоцтва направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської міської ради (майдан Конституції,7, м.Харків, Харківська область, 61003, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" (пров. Пискунівський,4, м.Харків, 61052, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2016 р.