Справа № 806/5047/15
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м.Житомир справа № 806/5047/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є.,

за участю: позивача,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати незаконними та скасувати наказ № 35-К від 28.07.2015 року та наказ т.в.о. начальника Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації № 46-К від 06.10.2015 року; поновити його на посаді головного спеціаліста відділу регулювання природокористування управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації; стягнути з Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.10.2015 до моменту фактичного поновлення на роботі.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.06.2013 працював на посаді головного спеціаліста відділу регулювання природокористування, погоджень та біоресурсів Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації. 06.10.2015 наказом № 46-К його було звільнено із займаної посади за скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки відповідно до норм законодавства про працю мав переважне право на залишення на посаді як працівник з 25-річним безперервним стажем в державній екологічній сліжбі та як особа, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Крім того, за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища в 2011 році був нагороджений почесною грамотою Міністерства екології та природних ресурсів України. Зазначені обставини протиправно не взяті до уваги Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації під час прийняття рішення про звільнення його із займаної посади, внаслідок чого воно є незаконним.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав, зазначених у ньому та просив його задовільнити.

Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, вважають звільнення позивача законним та таким, що здійснено відповідно до норм чинного законодавства про працю.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2013 року перебував на посаді головного спеціаліста відділу регулювання природокористування управління регулювання природокористування, погоджень та біоресурсів Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації.

Наказом т.в.о. директора Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації від 27.05.2015№ 19-К ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про можливе вивільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40, ст.49-2 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із змінами в організації праці та скороченням штатної чисельності працівників, з 28.07.2015 (а.с.47-49).

28.07.2015 наказом № 35-К, в звязку із скороченням посади головного спеціаліста відділу регулювання природокористування управління регулювання природокористування, погоджень та біоресурсів, позивача звільнено з вказаної посади, датою звільнення вважати перший день виходу з лікарняного (а.с.50).

Відповідно до наказу № 46-К, виданого т.в.о. начальником управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, датою звільнення ОСОБА_1 є 06.10.2015 (а.с.51).

Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно розпорядження голови обласної державної адміністрації від 09.04.2015 № 116 "Про зміну найменувань та утворення структурних підрозділів обласної державної адміністрації" було змінено найменування структурного підрозділу облдержадміністрації з Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації на Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації та встановлено граничну чисельність працівників в кількості 18 чоловік (а.с.63-65).

На виконання вказаного розпорядження № 116, наказом Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації від 25.05.2015 № 8-ОД було введено в дію з 03.08.2015 новий штатний розпис управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, згідно якого чисельність працівників відділу регулювання природокористування управління екології та природних ресурсів складала 6 чоловік, з них головних спеціалістів - 5 чоловік та начальник відділу - 1 чоловік (а.с.52,53,42).

При цьому до введення в дію нового штатного розпису (з 03.08.2015), станом на липень 2015 року в штатному розписі було передбачено 7 посад відділу регулювання природокористування Департаменту екології та природних ресурсів. З них - 5 головних спеціалістів відділу, 1 начальник відділу та 1 заступник відділу.

Таким чином, у відділі регулювання природокористування Департаменту екології та природних ресурсів було скорочено 2 посади: посаду заступника відділу та крім того, як слідує із службової записки відповідача (а.с.54-56), посаду головного спеціалісту відділу регулювання природокористування Департаменту екології та природних ресурсів за рахунок доданої посади головного спеціаліста із скороченого, в межах департаменту, відділу погоджень та біоресурсів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами другою та третьою статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо).

Вказані норми КЗпП України кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Крім того, відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до п.7 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції на момент звільнення), особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, надається така гарантована державою пільга як переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

Таким чином, законодавцем визначено переваги в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, в тому числі, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також постраждалим 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.40-41), у відділі регулювання природокористування Департаменту екології та природних ресурсів, станом на 01.07.2015 (тобто до введення в дію нового штатного розпису), на посадах головного спеціаліста працювало 5 осіб:

- ОСОБА_2: стаж роботи в галузі 11р.09міс.11дн., інвалід дитинства 2 групи, має 3-х утриманців, освіта вища;

-ОСОБА_3: стаж роботи в галузі 12р.05міс.04дн., освіта вища;

-ОСОБА_4: стаж роботи в галузі 01р.06міс.29дн., освіта вища;

- ОСОБА_5:стаж роботи в галузі 01р.01міс.15дн., освіта неповна вища;

- ОСОБА_1: стаж роботи в галузі 25р.02міс.29дн., постраждалий внаслідок ЧАЕС 1 категорії, освіта вища.

Отже, позивач, з перерахованих службовців, на момент скорочення мав найвищий трудовий безперервний стаж у природоохоронній галузі, та крім того, статус постраждалого внаслідок ЧАЕС 1 категорії, а отже мав переважне право на залишення на займаній посаді, проте зазначений факт не був взятий до уваги відповідачем.

При цьому такі працівники, як ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 мали набаго менший стаж у даній галузі, ніж позивач, а у ОСОБА_5 взагалі відсутня повна вища освіта.

За таких обставин, Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації всупереч вимозі п.3 ст.42 Кодексу та п.7 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не врахувало критерії переважного залишення на скороченій посаді та не надало суду доказів правомірності звільнення саме ОСОБА_1 з-поміж інших працівників цього ж відділу.

Також суд звертає увагу, що роботодавець, з урахуванням положень частини другої статті 40 КЗпП України та ст. 49-2 КЗпП України, зобов'язаний докласти усіх зусиль по працевлаштуванню працівника установи, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, скороченні чисельності або штату працівників.

Однак з моменту попередження ОСОБА_1 про звільнення та до часу такого звільнення, відповідачем не було запропоновано йому іншу роботу, яка б відповідала спеціальності позивача та його кваліфікації. Також відповідач не надав доказів відсутності такої можливої роботи та відповідної посади.

З огляду на зазначене, Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації не було дотримано гарантій звільнення, передбачених ст.ст.40, 49-2 КЗпП України при скороченні чисельності штату працівників, та питання працевлаштування ОСОБА_1 взагалі не піднімалось. Доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає порушеним право позивача на працю, яке підлягає відновленню шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено із одночасним скасуванням наказів про звільнення з роботи № 35-К від 28.07.2015 та № 46-К від 06.10.2015.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Вказаним Порядком визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В силу вимог пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації довідки про середню зарплату № 440/1-6/1 від 01.03.2016, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи (червень та липень 2015 року) становила 141 грн 20 коп. (а.с.74).

Позивача звільнено 06.10.2015, відтак стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2015 по день прийняття судом рішення у справі - 31.03.2015.

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати позивача - 141,20 грн та кількості робочих днів за період з 07.10.2015 по 31.03.2015 - 123 робочих дня, позивачу підлягає до виплати сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 17367 грн 60 коп (123 робочих дня х 141,20 грн).

Відповідно до вимог ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З врахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних в матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовільнити.

Визнати нечинними та скасувати наказ Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації № 35-К від 28.07.2015 року та наказ Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації № 46-К від 06.10.2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу регулювання природокористування управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації.

Стягнути з Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17651грн. 25коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі прийняти до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 07 квітня 2016 р.