Справа № 826/22337/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" (надалі - позивач, ТОВ "Завод Гідроарматури") звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27.04.2015р. форми «П» за № 0, форми «Р» № 0, форми «В4» № 0, форми «Р» № 3, від 17.07.2015р. форми «Р» № 6 та від 21.09.2015р. форми «Р» № 8, форми «В1» № 8, форми «Р» № 4.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року даний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлень, наказу від 23.01.2015, з урахуванням пп.75.1.2, п.75.1, ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка 14.04.2015, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Завод Гідроарматури» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 14.04.2015 № 278/26-55-22-10/32555699 (далі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, викладених в Акті перевірки, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме:

пп.135.4.5, п.135.5, ст.135, п.138.2, п.138.8, ст.138, пп.139.1.9, п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 069 402 грн., у тому числі за І квартал 2012 року - 147 059 грн., за ІІ квартал 2012 року - 122 995 грн., за ІІІ квартал 2012 року - 212 433 грн., за ІV квартал 2012 року - 335 789 грн.; завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 1 013 952 грн.;

п.185.1, ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 13 143грн., у тому числі по декларації з ПДВ за грудень 2012 року - 1 035грн.; березень 2013 року - 702грн., квітень 2013 року - 509грн., травень 2013 року - 1 367грн., за липень 2013 року - 7 851грн., за вересень 2013 року - 946грн., жовтень 2013 року - 733грн.; завищення від'ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 50 463 грн., у тому числі по декларації з ПДВ за березень 2012 року - 46грн., за травень 2012 року - 215грн., за червень 2012 року - 2 638грн., за липень 2012 року - 3 976грн., за серпень 2012 року - 5 576грн., за вересень 2012 року - 2 147грн., за жовтень 2012 року - 1 908грн., за листопад 2012 року - 42грн., за лютий 2013 року - 918грн., за червень 2013 року - 20 457грн., за серпень 2013 року - 387 грн., за листопад 2013 року - 3 140грн., за грудень 2013 року - 409грн.; завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 48 138грн., у тому числі по декларації з ПДВ за червень 2012 року - 215грн., за липень 2012 року - 2 638грн., за серпень 2012 року - 3 976грн., за вересень 2012 року - 5 576грн., за жовтень 2012 року - 2 147грн., за листопад 2012 року - 1 908грн., за лютий 2013 року - 1 750грн., за березень 2013 року - 1 620грн. та за липень 2013 року - 28 308 грн.

п.249.3, п.249.6, ст.249, ст.250 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 1 452,20грн.; заниження податкового зобов'язання з екологічного податку за розміщення відходів у розмірі 4 448,57грн.

27 квітня 2015 року відповідачем на підставі Акту перевірки винесені наступні податкові повідомлення - рішення:

форми «Р» від 27.04.2015 № 0 - визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 336 753грн., у тому числі за основним платежем - 1 069 402грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 267 351 грн.;

форми «П» від 27.04.2015 № 0 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 013 952 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 0 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 261грн., у тому числі за основним платежем - 2 609грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 652 грн.;

форми «В1» від 27.04.2015 № 0 про зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 53 688грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 13 423грн.;

форми «В4» від 27.04.2015 № 0 про зменшення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 41 859 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 1 815,25грн., у тому числі за основним платежем - 1 452,2грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 363,05 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 5 730,71грн., у тому числі за основним платежем - 4 448,57грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1 282,14 грн.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, в ході проведеної позивачем процедури адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.07.2015 № 10189/10/26-15-10-05-35, податкові повідомлення-рішення відповідача від 27.04.2015 № 0, 0, 0, 0, 0 та 3 - залишені без змін, а податкове повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 3 скасовано в частині збільшення суми грошових зобов'язань з екологічного податку в частині основного зобов'язання у сумі 580,91грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 145,23грн., а в іншій частині - залишено без змін, а первинна скарга позивача - частково задоволена.

В подальшому, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення відповідача форми «Р» від 17.07.2015 № 6 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 1 089,11грн, у тому числі за основним платежем - 871,29грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 217,82грн. (замість частково скасованого податкового повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 3).

В ході подальшого адміністративного оскарження Державна фіскальна служба України рішенням від 07.09.2015 № 19014/6/99-99-10-01-02-25 про результати розгляду повторної скарги збільшено податкове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2015 № 0 за основним платежем на суму 94 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 23,50грн.; скасовано податкове повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 0 в частині зменшення бюджетного відшкодування на 5 576 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій - 1 394грн., а повторну скаргу - задоволено частково.

На виконання рішення ДФС України про результати розгляду повторної скарги, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: форми «Р» від 21.09.2015 № 8 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 336 871 грн., у тому числі за основним платежем - 1 069 496 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 267 375грн. (замість податкового повідомлення - рішення форми «Р» від 27.04.2015 № 0); форми «В1» від 21.09.2015 № 8 про зменшення бюджетного відшкодування на загальну суму 48 112 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 029 грн. (замість податкового повідомлення - рішення форми «В1» від 27.04.2015 № 0); форми «Р» від 21.09.2015 № 4 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 44,09грн., у тому числі за основним платежем 35,27 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 8,82грн., які в подальшому стали предметом оскарження позивачем у судовому порядку.

Заперечуючи законність податкових повідомлень - рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27 квітня 2015 року за № 0, 0, 0, 3, від 17 липня 2015 року за № 6 та від 21 вересня 2015 року за № 8, 8, 4, позивач звернувся з позовом про визнання їх протиправними та скасування з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Обговорюючи питання щодо правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень з податку на прибуток та податку на додану вартість, колегія суддів зважає на наступне:

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 135.2 ст.135 Податкового кодексу України).

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами пункту 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Разом з тим, п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200).

Таким чином, вказаними нормами права визначено основні підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Водночас, при розгляді справ про адміністрування податків, надаючи оцінку обґрунтованості податкових повідомлень - рішень, судовий орган поряд із відповідністю первинної документації, наданої до перевірки, повинен встановити можливість здійснення контрагентами господарських операцій, із врахуванням їх змісту та обсягу, а також сфери застосування отриманих робіт, послуг.

Отже, виходячи з принципу адміністративного судочинства - офіційне з'ясування обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне дослідити зміст та обсяг господарських операцій, що мали місце між позивачем та його контрагентами у період, що перевірявся.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що упродовж 2012 - 2013 років позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ), а саме:

- між позивачем та ТОВ «Сібол» укладено договір поставки за № ЗГ-001 від 08.01.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Сібол» товарно - матеріальні цінності (рукава гідравлічні, промислові, фланець, штуцери, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору позивачем поставлено в адресу ТОВ «Сібол» товарно - матеріальні цінності (надалі - ТМЦ) за загальну суму 2 515 020,83 грн., у тому числі ПДВ - 419 170,14 грн. ТОВ «Сібол» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 2 344 444,13грн., у тому числі ПДВ - 390 740,69грн.

- між позивачем та ТОВ «Декорт Система» укладено договір поставки за № 5/2-ЗГ від 22.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Декорт Система» ТМЦ (рукава гідравлічні, промислові, штуцеровані, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» поставлено в адресу ТОВ «Декорт Система» ТМЦ за загальну суму 913 037,54 грн., у тому числі ПДВ - 152 172,92 грн. ТОВ «Декорт Система» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 913 037,54 грн., у тому числі ПДВ - 152 172,92 грн.

- між позивачем та ТОВ «Квант Ресурс ТК» укладено договір поставки за № 5/1-ЗГ від 20.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Квант Ресурс ТК» ТМЦ (рукава гідравлічні, промислові, штуцеровані, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» поставлено в адресу ТОВ «Квант Ресурс ТК» ТМЦ за загальну суму 883 516,34 грн., у тому числі ПДВ - 147 252,72 грн. ТОВ «Квант Ресурс ТК» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 883 516,34грн., у тому числі ПДВ - 147 252,72 грн.

- між позивачем та ТОВ «Белат» укладено договір поставки за № 13-ЗГ від 20.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Белат» ТМЦ (рукава гідравлічні, промислові, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» поставило в адресу ТОВ «Белат» ТМЦ на загальну суму 1 198 195,70 грн., у тому числі ПДВ - 199 699,28 грн. ТОВ «Белат» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 1 198 195,70 грн., у тому числі ПДВ - 199 699,28 грн.

- між позивачем та ТОВ «Профібілд» укладено договір поставки за № 11-ЗГ від 09.04.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Профібілд» ТМЦ (рукава гідравлічні).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Профібілд» ТМЦ (рукава штуцеровані) на загальну суму 175 000,00грн., у тому числі ПДВ - 29 166,67 грн. ТОВ «Профібілд» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 175 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 29 166,67 грн.

- між позивачем та ТОВ «Крок Трейд ВСТ» укладено договір поставки за № 24-ЗГ від 27.09.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Крок Трейд ВСТ» ТМЦ (рукава штуцеровані).

ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Крок Трейд ВСТ» ТМЦ (рукава штуцеровані) на загальну суму 268 518,55 грн., у тому числі ПДВ - 44 753,09 грн. ТОВ «Крок Трейд ВСТ» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 268 518,55 грн., у тому числі ПДВ - 44 753,09 грн.

- між позивачем та ТОВ «Білдінг Стейт» укладено договір поставки за № 29-ЗГ від 01.08.2011, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Білдінг Стейт» ТМЦ (ніпель, гайка, муфта, арматура та інші).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Білдінг Стейт» код за ТМЦ (ніпель, гайка, муфта, арматура та інші) на загальну суму 192 350,00 грн., у тому числі ПДВ - 32 058,33 грн. ТОВ «Білдінг Стейт» здійснювало оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 192 350,00 грн., у тому числі ПДВ - 32 058,33 грн.

В цілому ж, за умовами виконання вищевказаних договірних зобов'язань позивачем було віднесено до складу доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, податкової звітності з податку на прибуток за 2012 - 2013 роки обсяги реалізації готової продукції на загальну суму 5 121 366грн., у тому числі: по взаємовідносинах з ТОВ «Сібол» - 2 095 851грн., з ТОВ «Декорт Система» - 760 864,61грн., з ТОВ «Квант Ресурс ТК» - 736 263,63грн., з ТОВ «Белат» - 998 496,41грн., з ТОВ «Профібілд» - 145 833,33грн., ТОВ «Крок Трейд ВСТ» - 223 765,83грн. та з ТОВ «Білдінг Стейт» - 160 291,67грн.

Крім того, 26.03.2012 між позивачем та ТОВ «Техносила Україна» (код за ) було укладено договір поставки за № 11, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» придбано у ТОВ «Техносила Україна» гумово-технічні вироби та комплектуючі для виробництва готової продукції.

Згідно банківських виписок, копії яких містяться в матеріалах даної справи, позивачем здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Техносила Україна», про що свідчить відмітка банку, на загальну суму 60 201,90 грн., у тому числі ПДВ - 10 033,80 грн. Кредиторська заборгованість ТОВ «Завод Гідроарматури» по взаєморозрахунках з ТОВ «Техносила Україна» станом на 31 грудня 2013 року становить 247 254,50 грн.

Згідно Додатків № 5 до податкових декларацій з ПДВ, позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму нарахованого (сплаченого) ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Техносила Україна» у розмірі 55 001,00 грн., а саме: по декларації з ПДВ за березень 2012 року - 46 грн., за травень 2012 року - 215 грн., за червень 2012 року - 2 638грн., за липень 2012 року - 3 976 грн., за серпень 2012 року - 5 576 грн., за вересень 2012 року - 2 147грн., за жовтень 2012 року - 1 908 грн., за листопад 2012 року - 42 грн., за грудень 2012 року - 1 035грн., за лютий 2013 року - 918 грн., за березень 2013 року - 702 грн., за квітень 2013 року - 509грн., за травень 2013 року - 1 367 грн., за червень 2013 року - 20 457 грн., за липень 2013 року - 7 851грн., за серпень 2013 року - 387 грн., за вересень 2013 року - 946 грн., за жовтень 2013 року - 733грн., за листопад 2013 року - 3 140 грн. та за грудень 2013 року - 408 грн.

За твердженням позивача, про факт виконання договірних зобов'язань свідчать належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, які на думку позивача, підтверджують взаємовідносини ТОВ "Завод Гідроарматури" з контрагентами (покупцями), а саме: ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) та постачальником - ТОВ «Техносила Україна» (код за ).

Крім того позивач зазначає, що зазначені вище контрагенти на момент укладення спірних правочинів мали належну правоздатність, були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були у встановленому законом порядку зареєстровані як платники податку на додану вартість органами податкової служби, перебували на обліку в органах ДПІ та мали свідоцтва платників податку на додану вартість.

У зв'язку з цим позивач робить висновок про те, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника в залежність від стану податкового обліку його контрагентів та наявності чи відсутності основних фондів у останніх, оскільки платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, так як поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання його контрагентом податкових зобов'язань.

Відповідач в свою чергу заперечує проти вимог даного позову та обгрунтовує свою позицію тим, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач отримав необґрунтовану податкову вигоду внаслідок існування ряду обставин, які виключають його право, як платника податку, на формування податкового кредиту.

За твердженням відповідача, наявні в справі копії первинних бухгалтерських документів, що були надані позивачем для підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій, не відображають змісту та обсягу укладених договорів та не містять всіх необхідних реквізитів, передбачених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що на думку податкового органу свідчить про недоведеність платником правомірності відображення сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними вище господарськими операціями.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, де зазначено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Ггосподарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту, а тому право платника ПДВ на податковий кредит може визнаватися лише у разі, якщо відповідні товари ним реально придбавалися, або ж у разі реального понесення ним витрат на таке придбання.

За змістом пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 18 Порядку заповнення податкової накладної, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Таким чином, сама лише наявність у платника податку податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, у разі невідповідності їх вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень.

Як свідчать матеріали даної справи, окремі податкові накладні, копії яких знаходяться в матеріалах даної справи, містять підпис відповідальної особи - ОСОБА_2. Однак при візуальному огляді податкових накладних колегією суддів було встановлено, що підпис вказаної особи фігурує також і в інших первинних документах, які оформлені з порушенням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині відсутності в них обов'язкових реквізитів стосовно відповідальної особи.

Сумнівними є також і рахунки-фактури, копії яких містяться в матеріалах даної справи, в яких не зазначено посад та прізвищ відповідальних осіб, а також інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу. Так при огляді зазначених документів в графі «Виписав(ла)» зазначено лише імя «Инна» (Том 3 а.с. 68, 89-90, 102, 109-118, 120-134); (Том 4 а.с. 1-18, 99-115); (Том 5 а.с. 3-16, 21-24, 30-33, 67-69, 117) та ім'я «Люда» (Том 3 а.с. 69-88, 91-101, 103-108, 119); (Том 5 а.с. 1, 17-20, 25-29, 97-101), проте не зазначено інших обов'язкових реквізитів (Прізвища та посади відповідальної особи).

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги письмові заперечення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в яких відповідач посилається на наявність постанови старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Чернігівській області старшого лейтенанта податкової міліції Василенка В.В. від 23.05.2014р. про призначення позапланової документальної перевірки, в якій зазначено, що 17.04.2014 року під час проведення обшуку в офісному приміщенні, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, буд.2, в кабінеті №415 було виявлено та вилучено печатки підприємств, що мають ознаки фіктивності, а саме: TOB «Декорт система» (код за ), TOB «Функціонал Груп» (код за ), TOB «Ріал Трейд Компані» (код за ), TOB «Квант-ресурс ТК» (код за ), TOB «Профібілд» (код за ), TOB «Крок Трейд ВТС» (код за ), ТОВ «Омега Дефенс» (код за ), TOB «Ліберті Прайд ФБ» (код за ), TOB «СТК Прогмат» (код за ), TOB «Сітел Груп Інкорпорейтед» (код за ), TOB «Комплекс маркет» (код за ), TOB «Зелений вогник» (код за ), TOB «Білдінг Стейт» (код за ), TOB «Сучасні інформаційні технології бізнесу» (код за ), а також первинні документи фінансово - господарської діяльності, складені від імені вищевказаних підприємств, які в свою чергу відсутні за юридичною адресою, приховують фактичне місцезнаходження, не сплачують податків, документально не підтверджують факт транспортування придбаного ними товару та витрат на його зберігання.

Крім того, допитані в якості свідків особи, які значаться як службові особи на окремих підприємствах, показали, що відношення до діяльності цих підприємств не мають та реєстрували їх виключно за винагороду.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище документи не відповідають вимогам пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88 та статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у зв'язку з чим не мають юридичної сили і доказовості здійснення операцій.

Крім того, при аналізі господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами відповідачем також було використано дані, що містяться в актах ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ), в яких зокрема зазначено, що операції з придбання у ТОВ "Завод Гідроарматури" товару не підтверджується стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності у вказаних підприємств трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення ними основного виду діяльності, що на думку відповідача, свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, у зв'язку з чим оціночна вартість отриманих матеріальних цінностей ТОВ "Завод Гідроарматури" повинна бути врахована у складі валового доходу з ПДВ - як безоплатно отриманий товар.

Крім того, відповідач в своїх доводах посилається на лист податкової інформації ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22.01.2015 № 62/26-55-22-08 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Техносила Україна» по взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 01.01.2013 по 31.01.2014, відповідно до якого укладені правочини з контрагентами визнано нікчемними.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що діяльність контрагентів позивача - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) не підпадає під визначення господарської діяльності в контексті підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку не підтверджують реальності здійснення договорів поставки, укладених між позивачем та його контрагентами, що відповідно свідчить про відсутність у позивача права на відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності по підприємству за період, що підлягав перевірці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача від 27.04.2015р. форми «П» № 0, форми «Р» № 0, форми «В4» № 0 та від 21.09.2015р. форми «Р» № 8, форми «В1» № 8.

Що стосується вимог даного позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.04.2015р. форми «Р» № 3; від 17.07.2015р. форми «Р» № 6; від 21.09.2015р. форми «Р» № 4, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим же Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 цього Кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Як свідчать матеріали даної справи, позивачем до податкового органу було подано податкову декларацію з екологічного податку за ІV квартал 2013 року із задекларованою сумою податку до сплати у розмірі 146,28грн., відповідно до фактичних обсягів викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

За даними вказаної декларації, з 10.10.2013 позивачем було отримано дозвіл № -809/21 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, виданий Департаментом екології та природних ресурсів, терміном дії 5 років до 10 жовтня 2018 року.

Разом з тим, позивачем було списано люмінесцентні лампи у кількості 146 штук, що підтверджується наявними в справі копіями актів списання від 05.01.2012 № ЗГ-МБП-001, від 31.12.2012 № ЗГ-З-0010, від 30.11.2012 № ЗГ-З-009, від 31.10.2012 № ЗГ-З-008, від 30.09.2012 № ЗГ-З-007.

З цих підстав, позивачем з МП «Альфа» було укладено договір № 01/1302 на утилізацію механічно пошкоджених відпрацьованих люмінесцентних ламп та дугових ртутних ламп.

Згідно акту від 26.05.2013 б/н ТОВ «Завод Гідроарматури» передано для утилізації механічно пошкоджені та непридатні для використання люмінесцентні лампи у кількості 30 штук на загальну суму 180,00 грн.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відходи» №187/98-ВР від 05.03.1998, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин (надалі - Закон №187/98), цей Закон визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України.

Згідно ст.1 Закону №187/98, відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Водночас, небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров'я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними. Розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, в той чай, як відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №187/98, суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів; мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або на право провадження діяльності, пов'язаної із збиранням і заготівлею окремих видів відходів як вторинної сировини, і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів; мати дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами; т) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Водночас, підпунктом 9.1.6 п. 9.1 ст. 9 та пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що екологічний податок це загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Згідно пп.240.1.3 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Відповідно до ст.242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (пп.242.1.1 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України); обсяги та види (класи) відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів (пп.242.1.3 п.242 ст.242 Податкового кодексу України).

У п.249.1 ст.249 Податкового кодексу України визначено, що суми податку обчислюються платниками податку, крім тих, які визначені п.240.2 ст.240 цього Кодексу, та податковими агентами самостійно щокварталу.

Крім того, положенням п.246.2 ст.246 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів: І клас (надзвичайно небезпечні) - 700 грн./т; ІІ клас (високонебезпечні) - 25,5 грн./т; ІІІ клас (помірно небезпечні) - 6,4 грн./т; IV клас (малонебезпечні) - 2,5 грн./т.

Згідно п.246.5 ст.246 Податкового кодексу України коефіцієнт до ставок податку, який встановлюється залежно від місця (зони) розміщення відходів у навколишньому природному середовищі, є: в межах населеного пункту або на відстані менш як 3 км від таких меж - коефіцієнт 3; на відстані від 3 км і більше від меж населеного пункту - коефіцієнт 1.

Положенням п.249.2 ст.249 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Як було зазначено вище, між ТОВ «Завод Гідроарматури» та МП «Альфа» 13.02.2013р. було укладено договір № 01/1302 на утилізацію механічно пошкоджених відпрацьованих люмінесцентних ламп та дугових ртутних ламп.

Відповідно до акту від 26.05.2013 б/н ТОВ «Завод Гідроарматури» передано для утилізації механічно пошкоджені та непридатні для використання люмінесцентні лампи у кількості 30 штук на загальну суму 180,00 грн.

За приписами п.п. 240.5. ст.240 Податкового кодексу України не є платниками податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах суб'єкти господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю відходів як вторинної сировини, провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів, що розміщуються на власних територіях (об'єктах), та надають послуги у цій сфері.

В Узагальнюючій податковій консультації щодо сплати екологічного податку, що справляється за розміщення побутових відходів, затвердженій наказом ДПС України від 16.12.2011 р. № 258, ДПС України, вказано, що основне призначення спеціально відведених місць чи об'єктів - видалення відходів шляхом захоронення або знешкодження, тобто проведення остаточних операцій видалення.

Місця тимчасового зберігання відходів, наприклад для тимчасового зберігання небезпечних відходів перед передачею на знешкодження або утилізацію спеціалізованим організаціям, контейнери або урни для збирання побутових відходів, не є місцями їх остаточного видалення і не відносяться до спеціально відведених місць чи об'єктів.

Платниками екологічного податку за розміщення побутових відходів є лише ті суб'єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища або його органів на місцях.

Таким чином, платниками екологічного податку за розміщення побутових відходів є лише ті суб'єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища або його органів на місцях.

Для цілей оподаткування, розміщенням відходів є їх зберігання, під чим, зокрема, розуміється тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення) для цілей подальшого захоронення відходів, під чим у свою чергу розуміється остаточне розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи на об'єктах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не здійснює розміщення відходів у спеціально відведених місцях та не має відповідного дозволу на використання вказаних місць, а відтак, він не є платником екологічного податку.

Вказана позиція узгоджується з низкою ухвал Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 23.01.2014 року у справі К/9991/32831/12.

Водночас, регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарних джерел визначено статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (з наступними змінами і доповненнями; далі - Закон №2707-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2707-ХІІ, джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Згідно з частинами п'ятої, шостої та сьомої статті 11 Закону № 2707-ХІІ, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Як було зазначено вище, 10 жовтня 2013 року позивачем було отримано дозвіл № -809/21 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, виданий департаментом екології та природних ресурсів, терміном дії 5 років, до 10 жовтня 2018 року

За висновками Акту перевірки, посадовими особами відповідача виявлені порушення позивачем вимог п.249.3, п.249.6, ст.249, ст.250 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Відповідно до п.п.14.1.230 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України стаціонарне джерело забруднення» - це підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Згідно пп. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242 цього Кодексу об'єктом та базою оподаткування є, зокрема, обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів.

Як свідчать матеріали даної справи, службовими особами відповідача в ході проведення перевірки було визначено суму податкового зобов'язання з екологічного податку за І-ІV квартали 2012 року та І-ІІІ квартали 2013 року, виходячи з фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення за ІV квартал 2013 року.

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не було вирахувано фактичні обсяги викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, а лише застосовано фактичні обсяги викидів самостійно задекларованих ТОВ «Завод Гідроарматури» за ІV квартал 2013 року до періодів за І-ІV квартали 2012 року та І-ІІІ квартали 2013 року.

При цьому, відповідач не врахував ту обставину, що позивачем на підставі акту перевірки Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області від 14.06.2013 № 128/04 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.06.2013 № 181/04, було відшкодовано шкоду заподіяну навколишньому природному середовищу у розмірі 72,70 грн. відповідно до розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі, в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерела викидів, які здійснювались без дозволу на викиди.

Отже, аналізуючи обставини даної справи та зважаючи на норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 27.04.2015р. форми «Р» № 3; від 17.07.2015р. форми «Р» № 6; від 21.09.2015р. форми «Р» № 4.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, слід задовольнити частково.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 1 815,25грн., у тому числі за основним платежем - 1 452,2грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 363,05грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 5 730,71грн., у тому числі за основним платежем - 4 448,57грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1 282,14грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено - 08.04.16р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Сорочко Є.О.