Справа № 802/60/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 квітня 2016 р. м. Вінниця Справа № 802/60/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

суддів: Вергелеса А.В.

ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду у справі

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області

про: нарахування та стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про нарахування та стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню.

До початку розгляду справи по суті представником відповідачів поставлено на розгляд суду клопотання (вх.6350, №6336 від 01.04.2016р.), подані через канцелярію, про залишення адміністративного позову без розгляду, в звязку з пропуском строку звернення до суду.

На обґрунтування своєї позиції представником зазначено, що відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у звязку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Частиною третьою статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

На думку представника відповідачів, визначений у статті 99 КАС України місячний строк позивачем пропущено, оскільки, звертаючись до суду у січні 2016 року, позивач просить стягнути невиплачене грошове забезпечення у вигляді надбавки за період з 8.11.2008 р. по 8.11.2011 р.

Окрім того, представник вказує, що положення статті 233 КЗпП щодо відсутності обмеження будь-яким строком у разі звернення з позовом до суду про стягнення заробітної плати, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки порядок проходження позивачем служби врегульовано спеціальним законом, а саме Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

За таких обставин та враховуючи пропуск строку звернення до суду, представник просив залишити позов без розгляду.

Позивач та його представник проти задоволення вищезазначених клопотань заперечили, посилаючись на те, що предметом позову не є питання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а заявлено вимоги про стягнення невиплаченого грошового забезпечення, строки звернення з якими врегульовано саме статтею 233 КЗпП, яка не передбачає строкових обмежень. За таких обставин, на думку позивача, строк звернення до суду з адміністративним позовом не пропущено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши думки осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданих клопотань, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено судом, 08 листопада 2011 року підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 наказом №256 звільнено зі служби у запас Збройних сил по статті 64 "г" (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовом і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі Положення №114).

Отже, порядок проходження служби позивачем регламентувався зазначеним Положенням. При цьому, щодо грошового та речового забезпечення, то таке, згідно пункту 12 Положення № 114, одержується за нормами, встановленими законодавством.

Як стверджує позивач, при проведенні з ним повного розрахунку, відповідачами не було нарахувано та виплачено грошове забезпечення у виді 50-відсоткової надбавки за час відсторонення від службових обовязків за період з 8.11.2008 р. по 8.11.2011 р., в звязку з чим і звернувся з цим позовом до суду.

Слід зазначити, що строки звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 99 КАС України.

Так, відповідно до частини першої вказаної норми, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В свою чергу, частиною третьою статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з цим, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 вказав, що ОСОБА_5 України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України).

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

В свою чергу, у рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 Конституційним Судом України констатовано, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. При цьому, Конституційним судом зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП і частині першій статті 1 Закону «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що кошти, заявлені до стягнення позивачем, є заробітною платою, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми КЗпП, що не обмежують строк звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першої статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В силу вимог частин першої та другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Враховуючи вищенаведене, суд не погоджується з доводами представника відповідачів про те, що позивачем пропущено передбачений законом строк звернення до суду, а відтак клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 165, 185, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Судді: Вергелес Андрій Валерійович

ОСОБА_1