Справа № 127/367/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/367/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

05 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Павич Ольги Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

24 лютого 2016 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просила суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та прийняти нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, ступінь втрати працездатності у відсотках 50%, третя група інвалідності (а.с. 12, 13).

16.11.2015 року позивач звернувся із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про перерахунок пенсії (а.с. 3).

Листом від 27 листопада 2015 року управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці відмовило у зазначеному перерахунку з посиланням на відсутність правових підстав (а.с.4-7).

Вважаючи вказані дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2015 року ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду. Вказане рішення не оскаржене та набуло законної сили, і не являється предметом розгляду в даній адміністративній справі.

При цьому колегія суддів зазначає, згідно положень статті 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, що виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після, виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами III групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів III групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що 19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14.06.2011 року "3491-VI " Про внесення змін до Закону України "Про Державний Бюджет України на 2011 рік", яким передбачено, що у 2011 році положення статей 39,50,51,52,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 липня 2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Тому, внаслідок цього, починаючи з 23 липня 2011 року порядок обчислення підвищень до основної та додаткової пенсій, передбачених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється відповідно до Постанови Кабінету України від 06.07.2011, № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

Аналогічні положення були передбачені в законах України "Про Державний бюджет України" на 2012 рік та 2013 рік.

Тобто у 2012 -2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратила працездатність, визначено законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Проте, починаючи з 01 січня 2014 року Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема статті 50, 54 даного Закону, якими визначено перерахунок пенсії.

Щодо часткового задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

При аналізі норм чинного законодавств, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що лише 01 липня 2014 року Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" були внесені зміни до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" й Прикінцеві положення цього Закону доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22,23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про Державний бюджет України на 2014 рік" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України " Про внесення змін до закону України " Про державний бюджет України на 2014 рік від 31 липня 2014 року № 1622-VII опубліковано в газеті "Голос України" 2 серпня 2014 року № 146, отже він набрав чинності 3 серпня 2014 року.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року.

З огляду на зазначене та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно застосуванню підлягали норми статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України" Про державний бюджет України на 2014 рік" положеннями Закону України " Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено обмежень щодо застосування ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи те, що позивач в своїх позовних вимогах ставить питання про перерахунок та виплату основної державної пенсії та додаткової пенсії з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки зміни до Закону України " Про Державний бюджет України на 2014 рік" набули чинності 03 серпня 2014 року і саме з цієї дати вступили в дію обмеження щодо застосування ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тому враховуючи вищезазначене, позовна вимога позивача щодо захисту його порушених прав підлягає задоволенню з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, позивач в прохальній частині позовних вимог, а саме в п.п. 3 та 4 просить захистити його порушене право з 01.01.2014 року, при цьому не зазначаючи кінцеву дату.

Колегія суддів при повному та всебічному дослідженні всіх наявних матеріалів справи, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було встановлено всіх наявних обставин по справі, а саме не досліджено періоду права ( виникнення та припинення) на перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії на підставі ст.ст. Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Керуючись вищезазначеними положеннями, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до твердження про необхідність захисту права позивача на виплату основної державної та щомісячної додаткової пенсії розпочинаючи з 01 січня 2014 по 02 серпня 2014 року.

Отже, на підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність у позивача права на перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Щодо вимог апеляційної скарги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання звіту про виконання постанови, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Частиною 1 ст. 267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В призмі наведеної правової норми суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вищевказаної вимоги апелянта, оскільки відсутні причини, які б свідчили про необхідність для ухвалення судового рішення в даній адміністративній справі щодо подання звіту про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України вказує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в перерахунку та виплаті ОСОБА_2 щомісячної основної державної пенсії та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до вимог ст.ст. 50,54,67 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці перерахувати та виплатити ОСОБА_2 основну державну пенсію у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року з урахуванням вже проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України " Про загальнообов'язковове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.14 року по 02.08.2014 року з урахуванням вже проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 квітня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.