Справа № 826/9022/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9022/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ К/800/190/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу об'єднання підприємств „Український музичний альянс” на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі № 826/9022/15 за позовом об'єднання підприємств „Український музичний альянс” до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа Всеукраїнська громадська організація „Всеукраїнське агентство авторських прав” про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року об'єднання підприємств „Український музичний альянс” звернулося в суд з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа Всеукраїнська громадська організація „Всеукраїнське агентство авторських прав”, в якому просило: визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Державної служби інтелектуальної власності України №1-14/9533 від 26.12.2014 року про визначення Всеукраїнської громадської організації „Всеукраїнське агентство авторських і суміжних прав” уповноваженою організацією на здійснення збирання і розділ між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах; визнати протиправними дії Державної служби інтелектуальної власності України по видачі Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнське агентство авторських і суміжних прав” свідоцтва № 3/у від 29.12.2014 року про уповноваження організації, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, а саме, свідоцтво - нечинним з моменту його видачі; визнати протиправними дії Державної служби інтелектуальної власності України по внесенню в Реєстр уповноважених організацій запису про Всеукраїнську громадську організацію „Всеукраїнське агентство авторських і суміжних прав”, а саме, запис – нечинним з моменту його вчинення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при прийнятті на користь третьої особи спірного рішення було допущене відступлення від критеріїв визначення уповноваженої організації колективного управління, закріплених у Порядку визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 25.07.2003 року № 503 (підпункту б) пункту 3), чим порушена процедура її визначення та порушено права позивача на отримання відрахувань та прийняття участі у їх розподілі, укладення договору із законно визначеною уповноважене організацією. Крім того, що сама по собі ця обставина провокує можливість настання несприятливих фінансових наслідків для позивача та суб'єктів прав, що передали йому права в управління. Мова йде про ризик повернення виплачених позивачеві коштів з незаконного володіння, якому передує незаконне визначення уповноваженої організації, визнання недійсними договорів, укладених з такою уповноваженою організацією, тощо. При цьому, також порушується законний інтерес позивача щодо ефективного, справедливого добросовісного, чесного та законного розподілу винагороди.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями об'єднання підприємств „Український музичний альянс” звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.12.2014 року третя особа звернулася до відповідача із заявою про визначення її уповноваженою організацією, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, додавши до неї передбачені діючим законодавством необхідні документи, а саме: рішення уповноваженого органу про намір стати уповноваженою організацією (витяг з протоколу № 8 від 30.04.2013 року); копії установчих документів; копію свідоцтва про облік організації колективного управління; копію довідки з банку про відкриття рахунку в національній та іноземній валюті; відомості про персональний склад працівників та досвід роботи у сфері авторських прав та суміжних прав більше двох років (копії трудових книжок та копію Договору № 1/11-2013 на надання інформаційно-консультаційних послуг); відомості про укладені договори про управління майновими правами українських суб'єктів авторських і (або) суміжних прав; відомості про управління на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, у тому числі й про взаємне представництво інтересів; відомості про матеріально-технічне та програмне забезпечення; пояснення та додаткові документи щодо відповідності критерію, передбаченому пунктом „б” частини 3 Порядку визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 25.07.2003 року № 503.

За результатом розгляду вищезазначених документів відповідач дійшов висновку, що третя особа відповідає законодавчо закріпленим критеріям та прийняв рішення від 26.12.2014 року № 1-14/9533 про визначення організації колективного управління уповноваженою організацією, яким третю особу визначено уповноваженою організацією, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

На підставі зазначеного рішення, відповідачем було видане третій особі свідоцтво від 29.12.2014 року № 3/у про уповноваження організації, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, про що внесено відповідний запис до Реєстру уповноважених організацій.

Разом з тим, позивач вважає рішення відповідача від 26.12.2014 року № 1-14/9533 та похідні від нього дії щодо видачі третій особі свідоцтва від 29.12.2014 року № 3/у, а також внесення запису до Реєстру уповноважених організацій колективного управління, протиправними та такими, що провокують можливість настання несприятливих фінансових наслідків для позивача та суб'єктів прав, що передали третій особі права в управління, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що позивач не надав жодних пояснень та обґрунтувань в чому саме полягає його порушене право.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини 1 статті 4 Закону України „Про авторське право і суміжні права” установа забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони авторського права і суміжних прав, здійснює свої повноваження у межах, що передбачені законом, і виконує такі функції, крім іншого, як забезпечення обліку організацій колективного управління після їх реєстрації, здійснення нагляду за діяльністю цих організацій і надання їм методичної допомоги.

Згідно пункту 1 та пункту 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого указом Президента України від 08.04.2011 року № 436/2011, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності є Державна служба інтелектуальної власності України.

Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, забезпечує облік організацій колективного управління, визначає уповноважені організації колективного управління, здійснює аналіз їх діяльності, знімає з обліку організації колективного управління, виключає з реєстрів організації колективного управління та уповноважені організації колективного управління, анулює відповідні свідоцтва.

Процедуру визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (далі - уповноважені організації) встановлює Порядок визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 25.07.2003 року № 503 (надалі - Порядок).

Згідно пункту 3 Порядку організація може бути визначена уповноваженою організацією, якщо вона відповідає таким критеріям: а) перебуває на обліку організацій колективного управління в Державній службі; б) здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі здійснює збір і розподіл винагороди (роялті), не менше двох років; в) має кваліфікований персонал з не менш ніж дворічним досвідом роботи у сфері авторського права чи суміжних прав, відповідне матеріально-технічне та програмне забезпечення для здійснення збору і розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах; г) управляє на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, у тому числі й про взаємне представництво інтересів; ґ) поширює свою діяльність на територію всієї України.

Пунктом 4 Порядку закріплено, що організація для визначення її уповноваженою організацією подає до Державної служби заяву встановленого зразка, до якої додаються: а) рішення уповноваженого органу організації колективного управління про намір стати уповноваженою організацією; б) копії установчих документів; в) копія свідоцтва про облік організації колективного управління; г) копія довідки з банку про відкриття рахунку; ґ) відомості про персональний склад працівників організації; д) відомості про укладені договори про управління майновими правами українських суб'єктів авторських і (або) суміжних прав; е) відомості про управління на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, у тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Про визначення організації колективного управління уповноваженою організацією, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, Державна служба видає свідоцтво встановленого зразка (пункт 5 Порядку).

Уповноважена організація заноситься до реєстру уповноважених організацій (пункт 8 Порядку).

При цьому, підставами для відмови у визначенні організації колективного управління уповноваженою організацією є: а) подання неповного переліку документів і інформації, передбачених у пункті 4 цього Порядку; б) невідповідності критеріям пункту 3 цього Порядку; в) подання документів, оформлення або зміст яких не відповідає вимогам законодавства (пункт 6 Порядку).

Судами встановлено, що третьою особою подавалися відповідачу всі передбачені пунктом 4 Порядку документи, при цьому, судами попередніх інстанцій не встановлено невідповідності третьої особи критеріям пункту 3 Порядку, у тому числі на які вказує позивач, що свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для відмови третій особі у визначенні уповноваженою організацією.

Таким чином, відповідач приймаючи спірне рішення та вчиняючи похідні від нього дії щодо видачі третій особі відповідного свідоцтва та внесення запису до Реєстру уповноважених організацій колективного управління, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час, щодо заявлених позивачем позивних вимог в контексті порушеного права (інтересу) позивача, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, за змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України, є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

При цьому, відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Одночасно, згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, за змістом наведених норм судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Виходячи з наведеного неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України та частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

При цьому, вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

В той же час, відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, навіть якщо спірне рішення прийняте з порушенням законодавчо встановленої процедури.

Позивач не надає жодних пояснень та обґрунтувань в чому саме полягає його порушене право. Як наслідок, позивачем не наведено, а судами не встановлено порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу об'єднання підприємств „Український музичний альянс” відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: