Справа № 2а/0570/4782/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/9991/64918/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Карася О.В.,

секретар судового засідання Мартиненко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО»

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року

у справі № 2а/0570/4782/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО»

до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (яка є правонаступником Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16 березня 2011 року № /0.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року позов був задоволений частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Макіївської ОДПІ у Донецькій області від 16 березня 2011 року № /0 у частині донарахування ТОВ «НІКО» податку на прибуток у сумі 116778,75 грн., у тому числі: за основним платежем - 93423,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 23355,75 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «НІКО» судові витрати по сплаті чудового збору у розмірі 2,20 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Макіївська ОДПІ у Донецькій області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В касаційній скарзі ТОВ «НІКО», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Макіївську ОДПІ у Донецькій області його правонаступником - Макіївську ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 922608 від 13 червня 2013 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Макіївською ОДПІ у Донецькій області була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «НІКО» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складений акт № 766/23-2/20390397 від 22 лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток, у періоді, який перевірявся, на загальну суму 116418,00 грн., у тому числі по періодах: за півріччя 2009 року - 30035,00 грн. (2 квартал), за 9 місяців 2009 року - 35233,00 грн. (3 квартал - 5198,00 грн.) за 2009 рік - 49702,00 грн. (4 квартал 2009 року - 14469,00 грн.), за 1 квартал 2010 року - 11073,00 грн., за півріччя 2010 року - 20959,00 грн., за 9 місяців 2010 року - 66716,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивач неправомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість транспортно-експедиційних послуг, наданих йому ТОВ «Донстройтранс» (згідно договору № 08/04/1-10 від 08 квітня 2010 року), фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (договір № 12/01/10 від 12 січня 2010 року) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (договір № 08/01-08 від 08 січня 2008 року), оскільки: у акті ДПІ у Київському районі м. Донецька від 26 серпня 2010 року № 3254/23-2/36615845 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Донстройтранс»» було вказано, що остання податкова звітність ТОВ «Донстройтранс» була подана: декларація з податку на прибуток підприємства за 2009 рік - 05 травня 2010 року (вх. № 199297), декларація з податку на додану вартість за травень 2010 року - 06 липня 2010 року (вх. № ), розрахунок комунального податку за липень 2010 року - 19 серпня 2010 року (вх. № 86401); згідно даних податкового органу, декларація з податку на прибуток з додатком № К1 ТОВ «Донстройтранс» за 1 квартал 2010 року не подавалась; відповідно до довідки по формі № 1-ДФ чисельність працюючих у ТОВ «Донстройтранс» складала 1 особа (директор); ТОВ «Донстройтранс» дійснювало заздалегідь економічно не обґрунтовані операції з постачання товарів та надання послуг з метою нарощування валових витрат та податкового кредиту підприємств-вигодонабувачів, залучались постачальники, які не мають на балансі складських приміщень, договорів оренди складських приміщень не укладали, при здійсненні фінансово-господарської діяльності виступали як посередники. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що правочин, укладений між позивачем та ТОВ «Донстройтранс», є нікчемним.

На акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін.

16 березня 2011 року Макіївська ОДПІ у Донецькій області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «НІКО» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 145522,50 грн., у тому числі: 116418,00 грн. - за основним платежем, 29104,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, частково відмовляючи у задоволення позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факту того, що транспортно-експедиційних послуг були реально надані ТОВ «Донстройтранс», з урахуванням того, що: договір від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10, укладений між позивачем та вказаним контрагентом, не містить усіх істотних умов, які встановлені у статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», зокрема, виду транспортно-експедиційних послуг, чи здійснюється перевезення вантажу безпосередньо експедитором, або ж експедитор надає виключно послуги, які пов'язані лише з організацією такого перевезення; заявки замовника (позивача) не містять виду транспортно-експедиційної послуги, порядку погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, а також посилань на те, що вони виписані саме на виконання договору від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10; згідно інформації, викладеної у відповіді УДАІ ГУ МВС України Донецькій області від 22 квітня 2011 року на запит податкового органу, транспортні засоби, за допомогою яких здійснювались вантажні перевезення за договором від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10, зареєстровані за фізичними особами, а не за ТОВ «Донстройтранс», деякі з таких транспортних засобів не зареєстровані у Донецькій області; договорів перевезень вантажу, укладених від імені експедитора (ТОВ «Донстройтранс») або від імені вантажоодержувача або вантажовідправника, з іншою транспортною організацією (суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою), позивачем надано не було; акти здавання-прийняття робіт (надання послуг) не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять усіх необхідних реквізитів, які б давали можливість встановити зміст та обсяг господарської операції. Задовольняючи позовні вимоги в іншій частині, суд виходив з того, що: договори, укладені між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (договір № 12/01/10 від 12 січня 2010 року) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (договір № 08/01-08 від 08 січня 2008 року), податковий орган у акті перевірки взагалі не аналізував; будь-яка інформація про порушення позивачем та/або вказаними підприємцями вимог законодавства України з питань оподаткування у акті перевірки відсутня; у акті перевірки немає жодних посилань на відсутність у позивача перинних бухгалтерських документів, які підтверджують взаємовідносини із зазначеними підприємцями, або ж на дефекти форми чи змісту таких документів.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним пункті 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 306 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Згідно з частиною 1 статті 316 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо) .

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 929 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для систематичного надання послуг експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного експедирування. У разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2010 року між ТОВ «Донстройтранс» (експедитором) і ТОВ «НІКО» (замовником) був укладений договір № 08/04/1-10 (т.3 арк. справи 16-17), яким визначено порядок взаємовідносин, що виникають при організації перевезень вантажів у міжміському сполученні та розрахунках за перевезення вантажів і надання послуг між експедитором та замовником (пункт 1.1). Обсяги і строки виконання послуг узгоджуються між сторонами додатково (пункт 2.1). Замовлення на перевезення подається замовником не пізніше, ніж за 1 робочий день до дати виконання перевезення (пункт 2.2). Тарифи на послуги узгоджуються сторонами і зазначаються у додатках (заявках) до цього контракту, що є його невід'ємними частинами (пункт 4.1). Замовник здійснює оплату за транспортні послуги експедитору протягом 3 банківських днів з моменту отримання від експедитора акта виконаних робіт, оригінала рахунка і підтвердженої товарно-транспортної накладної по узгодженим ставкам відповідно до договору-заявки. Інші строки оплати можуть узгоджуватися сторонами у заявках (пункт 5.1).

Відповідно до наведених умов договору, сторонами були підписані заявки на внутрішні вантажні перевезення автомобільним транспортом (т.3 арк. справи 22, 28, 33, 37, 43, 48, 54, 59, 63, 70, 76, 83, 90, 98, 105, 109, 113, 118, 125, 131, 138, 140, 146, 152, 159, 163, 168, 172, 176, 207) та разові договори-заявки (т.3 арк. справи 35, 62, 121, 171, 175), у яких визначено найменування вантажу, автотранспорт, яким здійснюватиметься перевезення, адреси місць відвантаження та завантаження товару.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, а також положень договору, укладеного між ТОВ «Донстройтранс» (експедитором) і ТОВ «НІКО» (замовником), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що вказаний договір не містить усіх істотних умов, визначених статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», зокрема, виду транспортно-експедиційної послуги, що надається експедитором; виду та найменування вантажу; розміру плати експедитору; порядку здійснення розрахунків; пунктів відправлення та призначення вантажу; порядку погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строку (терміну) виконання договору.

В свою чергу, заявки замовника (т.3 арк. справи 22, 28, 33, 37, 43, 48, 54, 59, 63, 70, 76, 83, 90, 98, 105, 109, 113, 118, 125, 131, 138, 140, 146, 152, 159, 163, 168, 172, 176, 207) та разові договори-заявки (т.3 арк. справи 35, 62, 121, 171, 175) також не містять виду транспортно-експедиційної послуги, порядку погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта. Крім цього, вказані заявки не містять посилань на те, що вони виписані саме на виконання договору від 08 квітня 2010 року№ 08/04/1-10.

Аналіз викладених вище положень нормативно-правових актів свідчить про те, що клієнтом за договором транспортного експедирування може виступати як вантажовідправник і вантажоодержувач. Виконання дій, необхідних для забезпечення доставки вантажу, може здійснюватися безпосередньо експедитором або третіми особами (перевізниками, професійними зберігачами, іншими експедиторськими організаціями тощо), з якими експедитор укладає відповідні договори (перевезення, зберігання тощо). В останньому випадку експедитор, як правило, діє від власного імені, оскільки метою договору про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу є повне звільнення клієнта від виконання будь-яких дій, пов'язаних із доставкою вантажу. Тобто, експедитор може самостійно здійснювати дії із доставки вантажу перевізнику та/або вантажоодержувачу або організувати виконання таких дій, уклавши відповідні договори з іншими особами.

Разом з цим, зі змісту договору від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10 та заявок замовника неможливо встановити, який саме вид транспортно-експедиційних послуг надавався позивачу експедитором, а також чи здійснювалось перевезення вантажу безпосередньо експедитором, чи експедитор надає послуги, які пов'язані лише з організацією такого перевезення.

У спарві, що прозглядається, судами було встановлено, що 25 черпня 2009 року ТОВ «Донстройтранс» була видана ліцензія на право здійснення господарської діяльності, пов'язаної із наданням послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якої ТОВ «Донстройтранс» має право здійснювати внутрішні перевезення вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Строк дії ліцензії з 19.08.2009 по 18.08.2014 (т.12 арк. справи 57).

Разом з цим, згідно інформації, викладеної у відповіді УДАІ ГУ МВС України Донецькій області від 22 квітня 2011 року на запит податкового органу, транспортні засоби, за допомогою яких здійснювались вантажні перевезення за договором від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10, зареєстровані за фізичними особами, а не за ТОВ «Донстройтранс», деякі з таких транспортних засобів не зареєстровані у Донецькій області (т.12 арк. справи 98-100).

Крім того, за інформацією, вказаною у податковій звітності ТОВ «Донстройтранс», поданій ним до ДПІ у Київському районі м. Донецька, у ТОВ «Донстройтранс» відсутні тудові та виробничі ресурси, основні засоби, необхідні для здійснення господарської діяльності (у тому числі й транспортні засоби).

Таким чином, оскільки ТОВ «Донстройтранс» немає власних транспортних засобів, то з метою організації перевезень ТОВ «НІКО» воно як експедитор зобов'язане було укласти цивільно-правові угоди із іншими транспортними організаціями або підприємцями, які безпосередньо займаються виконанням перевезень.

Проте доказів, які б підтверджували наявність договорів перевезення вантажу, укладених від імені експедитора ТОВ «Донстройтранс» або від імені вантажоодержувача (вантажовідправника) з іншою транспортною організацією, позивачем в процесі розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надані позивачем первинні-бухгалтерські документи, а саме: акти здавання-прийняття робіт (надання послуг) (т.3 арк. справи 18, 24, 29, 34, 38, 44, 50, 55, 60, 64, 71, 77, 84. 88, 91, 99, 106, 110, 114, 119, 122, 126, 132, 137, 141, 147, 153, 160, 165, 169, 173); товарно-транспортні накладні (т.3 арк. справи 19-20, 25-27, 30-31, 39-41, 45, 47-48, 51-53, 57-58, 65-67, 72-74, 78-81, 85-87, 92-96, 100-103, 107, 111, 115-116, 123, 127-129, 133-134, 138, 142-144, 148-151, 154-157, 161-162, 166); рахунки-фактури (т.3 арк. справи 21, 23, 32, 36, 42, 46, 49, 56, 61, 68, 75, 82, 97, 104, 108, 112, 117, 120, 124, 130, 135, 139, 145, 158, 164, 167, 170, 174); платіжні доручення про оплату позивачем вартості наданих ТОВ «Донстройтранс» послуг (т.3 арк. справи 177-206); реєстри виданих та отриманих податкових накладних, в яких відображені податкові накладні за наслідками операцій з надання транспортних послуг ТОВ «Донстройтранс» (т.9 арк. справи 27-164), не можуть вважатись належним підтвердженням виконання умов договору транспортного експедирування від 08 квітня 2010 року № 08/04/1-10 саме ТОВ «Донстройтранс», оскільки не містять підтвердження витрат експедитора, не мають посилань на рахунки, накладні тощо, видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, не відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Також, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що факт отримання покупцями позивача (ТОВ «БаДМ», ПП «Конформ», ПП «Сана Ко», КП «Луганська обласна «Фармація», ТОВ «Вітафарм», ТОВ ПКФ «Вітус») вантажів згідно вказаних вище товарно-транспортних накладних не підтверджує факту надання транспортно-експедиційних послуг саме ТОВ «Донстройтранс» (а не іншим суб'єктом господарювання) з урахуванням викладених вище обставин.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що наявність у позивача (замовника) документів, які відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) необхідні для віднесення витрат на оплату вартості робіт (послуг) до складу валових витрат не є безумовною підставою для формування валових витрат, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій, оскільки обставини, встановлені судами у ході розгляду справи свідчать про неможливість реального здійснення ТОВ «Донстройтранс» зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для надання транспортно-експедиційних послуг, нездійснення особою, яка значиться експедитором, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач неправомірно сформував валові витрати за господарськими операціями з ТОВ «Донстройтранс».

Стосовно господарських операцій, здійснених між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (договір № 12/01/10 від 12 січня 2010 року), а також між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (договір № 08/01-08 від 08 січня 2008 року), суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що податковий орган у акті перевірки взагалі не аналізував; будь-яка інформація про порушення позивачем та/або вказаними підприємцями вимог законодавства України з питань оподаткування у акті перевірки відсутня; у акті перевірки немає жодних посилань на відсутність у позивача перинних бухгалтерських документів, які підтверджують взаємовідносини із зазначеними підприємцями, або ж на дефекти форми чи змісту таких документів (т.1 арк. справи 29-36).

За визначенням, наведеним у абзаці 2 пункту 3 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року № 984 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 4 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року № 984 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 6 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року № 984 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому, у підпункті 5.2 пункту 5 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року № 984 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), містяться вимоги до змісту описової частини акту документальної перевірки у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства. Зокрема, за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, акт перевірки взагалі не містить опису змісту порушень позивачем вимог пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при укладенні та виконанні договорів транспортного експедирування з фізичною особою - підприємцем. Також, у акті перевірки податковим органом не зазначені первинні документи та регістри бухгалтерського обліку по вказаних господарських операціях, не складено акту про ненадання позивачем таких документів до перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду відповідні первинні документи, які підтверджують факт сторонами своїх зобов'язань (т.2 арк. справи 1-249, т.3 арк. справи 2-15, т.4 арк. справи 1-245, т.5 арк. справи 1-200, т.6 арк. справи 1-230, т.7 арк. справи1-250, т.8 арк. справи 20-82).

З огляду на те, що дані перевірки результатів діяльності ТОВ «НІКО», викладені у акті перевірки від 22 лютого 2011 року № 766/23-2/20390397, не свідчать про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток по господарських операціях з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно сформував валові витрати по зазначених господарських операціях.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Макіївську ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області та касаційна скарга ТОВ «НІКО» підлягають залишенню без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО» залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ О.В. Карась