Справа № 826/13370/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2016 року № 826/13370/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Міністерства юстиції України
провизнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Міністерства юстиції України, в якому просить з урахуванням заяв про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог:

1. Визнати протиправним рішення № 22217006 від 19.06.2015 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни про відмову у державній реєстрації права власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

2. Зобов'язати Міністерство юстиції України зареєструвати в установленому законом порядку право власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_1 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 за його повторною заявою на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 1483 від 17.07.2014 р., посвідчений Газматовою А.А., приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, що містить відповідне застереження, завіреної в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень реєстраційний номер 1295 від 11.06.2015 р., Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.06.2015 р., що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, звіту про оцінку предмета іпотеки, серія та номер RS18-150216-008, виданого 06.02.2015 р. та технічного паспорта від 17.02.2012 р.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною відмовою державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України у реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

В судове засідання 27.10.2015 р. сторони не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних доказів.

У зв'язку із неявкою в судове засідання представників сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, державним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Галиною Миколаївною розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 30.05.2015 р. за реєстраційним номером 11642737, яку було подано ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, для проведення державної реєстрації права власності (форма власності - приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що подані до реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Підставою для відмови у державній реєстрації стала відсутність документа, який підтверджує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент подачі заяви.

З урахуванням наведеного, державним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Галиною Миколаївною було прийнято рішення від 19.06.2015 р. № 22217006, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитловий будинок реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому за результатами повторного звернення представника позивача до відділу реєстрації, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 04.08.2015 р. за реєстраційним номером 12658540, подану представником за довіреністю ОСОБА_4 про проведення державної реєстрації права власності (форма власності - приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що подані до реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням наведеного, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 було прийнято рішення від 26.08.2015 р. № 23938138, яким відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позивач, вважаючи дії державного реєстратора прав на нерухоме майно протиправними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (надалі - Закон N 1952-IV) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Обов'язковій державній реєстрації відповідно до статті 4 зазначеного Закону підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно статті 8 Закону N 1952-IV орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 19 Закону N 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Частиною першою статі 26 Закону N 1952-IV встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 16 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (надалі - Порядок N 868) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 8 названого Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1 1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Моментом прийняття заяви вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

В силу п. 36 цього ж Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку N 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно із п. 46 Порядку N 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається з картки прийому заяви № 21719547 представником позивача було подано державному реєстратору наступні документи: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, копію паспорту та картки фізичної особи-платника податків, копію довіреності, договір позики № 1481 від 17.07.2014 р., виконавчий напис № 870 від 22.04.2015 р., договір іпотеки № 1483 від 17.07.2014 р., технічний паспорт, звіт про оцінку предмета іпотеки, копію вимоги нотаріуса № 120/2-24 від 06.03.2015 р., копію рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання № 131 від 14.03.2015 р., тобто весь перелік документів, передбачений законом.

Відповідачем було відмовлено у державній реєстрації прав на нерухоме майно у зв'язку із відсутністю документа, який підтверджує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент подачі заяви, а саме: порушення заявником п. 100 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, відповідно до якого у повідомленні про вручення поштового відправлення особисто одержувачем або уповноваженою особою у спеціальному розділі «розписка в одержанні*» учиняється підпис, тобто, на думку відповідача, з наданого поштового повідомлення не можливо встановити, що боржник належним чином був повідомлений про необхідність сплати боргу.

Однак, суд не може погодитися з висновками відповідача з огляду на наступне.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Газматовою Аліною Анатоліївною на підставі заяви ОСОБА_7, як від позикодавця за договором позики, укладеного 17.07.2014 р. з ОСОБА_8, на забезпечення якого був укладений договір іпотеки реєстровий номер № 1483, в зв'язку із настанням терміну повернення суми позики 01.12.2014 р., 06.03.2015 р. направлено лист ОСОБА_8 про необхідність погашення суми заборгованості у загальній сумі 649 750,00 грн. протягом 30 днів. Вказане повідомлення було направлено на адресу ОСОБА_8: АДРЕСА_1, 01000 із вкладенням у цінний лист - повідомлення про сплату боргу перед ОСОБА_9 Направлення вказаного листа підтверджується наявним в матеріалах справи чеком УДППЗ «Укрпошта» № 131. Рекомендований лист було отримано особисто ОСОБА_8 14.03.2015 р., про що свідчить її прізвище в графі «вручено особисто».

Тобто матеріалами справи підтверджується відправлення ОСОБА_8 рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Таким чином, твердження відповідача 1 про неможливість встановлення факту отримання вимоги спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, нормою вказаної статті передбачено право іпотекодержателя на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що також узгоджується із п. 6.2 договору іпотеки від 17.07.2014 р. (реєстровий номер 1483), а ч. 3 ст. 35 цього Закону надано право іпотекодержателю прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З переліку наданих до заяви документів та положень розділу VI договору іпотеки від 17.07.2014 р. вбачається, що заявник скористався вищезгаданим правом та обрав звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та, згідно із застереженням, що міститься у п. 6.3 іпотечного договору, яким визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено в поряду ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у державній реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_2, а, відтак, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним рішення № 22217006 від 19.06.2015 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни про відмову у державній реєстрації права власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Міністерства юстиції України зареєструвати в установленому законом порядку право власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_1 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 за його повторною заявою на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 1483 від 17.07.2014 р., посвідчений Газматовою А.А., приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, що містить відповідне застереження, завіреної в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень реєстраційний номер 1295 від 11.06.2015 р., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.06.2015 р., що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, звіту про оцінку предмета іпотеки, серія та номер RS18-150216-008, виданого 06.02.2015 р. та технічного паспорта від 17.02.2012 р., про що слід зазначити наступне.

Діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів» № 1380/5 від 23 червня 2010 року дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надані - також «Рекомендація R (80)2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною З статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи викладене, на переконання суду при вирішенні питання про реєстрацію право власності на нерухоме майно, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього Державного органу.

Разом з тим, виходячи із положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд вважає за необхідне з метою повного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2015 р. реєстраційний номер 11642737 та прийняти відповідне рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи у їх сукупності, вислухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення № 22217006 від 19.06.2015 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни про відмову у державній реєстрації права власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_2, що розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2015 р. реєстраційний номер 11642737 та прийняти відповідне рішення.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок асигнувань Міністерства юстиції України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко