Справа № 214/7524/15-а
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7524/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2016 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2015 року представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, щодо відмови позивачу ОСОБА_2 у поновленні пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2015 року та зобов'язати ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу відновити та здійснити виплату позивачу пенсії, враховуючи розмір мінімальної пенсії та трудовий стаж починаючи з 01 січня 2015 року, а також зобов'язати призначити та виплатити позивачу пенсійну надбавку "Діти війни", що складає 30% від пенсійних виплат, починаючи з 01 січня 2015 року, та стягнути з ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 10 травня 1993 року, позивачу було призначено пенсію за віком, яку позивач отримувала до 08.09.2005 року. Після виїзду за кордон, пенсійні виплати було здійснено за 6 місяців наперед до 31 березня 2006 року, включно, після чого здійснення виплат відповідачем було повністю припинено. В червні 2015 року, позивач звернулась до відповідача із проханням поновити пенсійні виплати, на що листом від 01.07.2015 року, за № 2-Х-106 відповідач відмовив їй у цьому, посилаючись на відсутність міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, укладених із Державою Ізраїль. Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними, оскільки нормативних обмежень щодо поновлення пенсійних виплат громадянам України, які постійно проживають на території інших держав, законодавство України не містить. Згідно із ч.2. ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, позивач вважає, що вона, які і кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав позивача, як громадянин України, незалежно від країни свого перебування, вправі користуватися всіма законними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для виплати пенсії відповідач зобов'язаний виплати позивачу. Відповідно до сг.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян. Підприємств, установ і організацій також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідач відмовляючи у призначенні пенсії посилається ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладання Україною із відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оскільки дана норма Закону суперечив конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, та на законодавчому рівні позбавляв права пенсіонерів пенсії у тих випадках коли вони обрали постійним місцем проживання країну, із якою не укладено міжнародного договору, то рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, невиплата пенсій громадянам України, які виїхали з України визнано неконституційним. У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію, в України чи поза її межами. Відсутність відповідних законодавчих актів, що реалізують рішення Конституційного Суду України не є правовою підставою для відмови в поновленні виплати пенсії позивачу та суперечить ч.2 ст.152 Конституції України. Як вбачається з трудової книжки позивача, трудовий стаж розраховується починаючи із прийняття позивача 28 жовтня 1956 року, на посаду молодшої медичної сестри до Криворізького онкодиспансеру та до дата звільнення 7 лютого 1994 року за власним бажанням, з виходом на пенсію за віком. Крім того, позивач є ІНФОРМАЦІЯ_1, та відноситься до категорії осіб «Діти війни», згідно із приписами ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час 2 вересня 1945 року, було менше 18 років. Отже, позивач вважає, що порушено її право на соціальний захист, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з вказаними вище позовними вимогами.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення заявлених вимог заперечують. В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначив, що згідно ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення", яка регулювала спірні правовідносини на час виїзду ОСОБА_2 на постійне місце проживання за межі України, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначалися, а пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачувалися за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачувалися тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Виходячи з наведеного нарахування та виплата пенсії позивачці були припинені у зв'язку з виїздом її за кордон обґрунтовано та у відповідності до чинного на той час законодавства. Відповідно до п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Отже, з огляду на вищезазначене, пенсія може бути призначена громадянину України або іноземцю чи особі без громадянства, за умови оформлення належним чином документів щодо проживання на території України. Оскільки в одержаному зверненні ОСОБА_2 зазначила адресу проживання на території Держави Ізраїль, але не надали ніяких документів, які б засвідчили факт проживання на території України, тому підстав для поновлення виплати пенсії не має. Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Тотожні вимоги визначені ст. 51 вищезгаданого Закону, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. На даний час Україною підписані міжнародні договори з 21 країною. Угода про соціальне забезпечення між урядами Ізраїлю та України не укладена. Верховною Радою України не прийнято законодавчі акти, які могли б забезпечити виплату пенсій громадян, які мешкають в інших країнах, з якими Україною не були підписані відповідні міжнародні угоди. Тому призначати та виплачувати позивачці пенсію на інших умовах ніж, передбачені вищезазначеним Законом, немає законних підстав. Крім того, згідно п. 2.9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2014 року за №895/25672 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання та вік). Також, відповідач не вбачає підставі встановлення позивачу надбавки до пенсії як «Дитині війни», то оскільки на час припинення виплати пенсії по пенсійній справі позивача така надбавка не була встановлена, тому призначати її відсутні законі підстави. Звернувшись до суду з зазначеним позовом 29.09.2015 року, представник позивача не дотримався шестимісячного строку звернення до адміністративного суду щодо визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та зобов'язання здійснити відповідні дії з 01.01.2015 року. Отже, на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України відповідач наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в зв'язку із тим, що пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду. Відповідач вважає поданий адміністративний позов необґрунтованими, а також таким, що суперечить чинному законодавству, в звязку з чим просять відмовити в повному обсязі ОСОБА_2 в задоволені адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково за наступними підставами.

Позивач є громадянином України, який постійно проживає в Ізраїлі за адресою: Ізраїль, місто БеєрШева, АДРЕСА_1, що вбачається з копій паспорту позивача та довіреності (а.с. 5-7).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПФУ в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області та отримувала пенсію за віком, що також фактично визнано відповідачем.

08.09.2005 року, в звязку з виїздом до Ізраїлю, позивач отримала пенсію в розрахунку 369 грн. 06 коп. в місяць по 31.03.2006 року включно, що вбачається з довідки від 08.09.2005 року( а.с. 31).

Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо поновлення виплати пенсії за віком але листом №2-Х-106 від 01.07.2015 року, позивачу було відмовлено в поновленні виплати пенсії з посиланням на відсутність умов, норм і механізмів виплати пенсій громадянам, які проживають в країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення (а.с. 12).

Відповідно до ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"(крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. А ст. 51 цього Закону визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера. Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у звязку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що визначений ст. 46 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач, проживаючи у Ізраїлі, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Таким чином, позивач має право на поновлення раніше призначеної пенсії, а тому мотиви, якими відповідач обґрунтував відмову позивачу у поновлені виплати пенсії є неправомірними.

Відповідно до змісту ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», право на отримання надбавки до пенсії згідно цього Закону виникає на підставі дати народження: до дітей війни відносяться люди, які народились з 01 вересня 1927 року по 02 вересня 1945 року.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дитиною війни і відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання надбавки до пенсії, як дитина війни, у порядку та розмірах, встановленомих Кабінетом міністрів України.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28 грудня 2011 р. № 1381, зі змінами та доповненнями, установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та визнання протиправною бездіяльність відповідача з приводу відмови позивачу в поновленні пенсії, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії призначеної позивачу з 01.01.2015 року враховуючи розмір мінімальної пенсії та її трудовий стаж, а також зобов'язати відповідача призначити позивачу, як дитині війни, надбавку до пенсії у розмірі 66 грн. 43 коп. починаючи з 01.01.2015 року.

Приймаючи зазначене рішення, суд не приймає доводи відповідача про не дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки вони є безпідставні, оскільки позивач взрнувся з вказаним позовом в вежах строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо позивач заперечує проти правомірності його дій.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій відносно позивача.

Керуючись ст. 152 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про соціальний захист дітей війни», Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28 грудня 2011 р. № 1381, ст.ст.2,9,10,11,17,69-72,86,88,90, 94,99,100,128,160-163,167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2015 року.

Зобовязати відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Саксаганському районім.Кривого Рогу Дніпропетровської області поновити виплату пенсії призначеної ОСОБА_2з 01.01.2015 року враховуючи розмір мінімальної пенсії та її трудовий стаж.

Зобовязати відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Саксаганському районім. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як дитині війни, надбавку до пенсії у розмірі 66 грн. 43 коп. починаючи з 01.01.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Саксаганському районім. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при оголошенні постанови у той же строк із дня отримання її копії.

Головуючий суддя О.І. Євтушенко