Справа № 820/4493/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/4493/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г.,Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду касаційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2015 року у справі № 820/4493/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Гранд Полімер ЛТД” до Харківської митниці Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки при подачі декларації подані всі документи, передбачені Митним кодексом для проведення митного оформлення товару, серед яких були і відомості про оплату.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Харківська митниця Державної фіскальної служби України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Даний товар надійшов на адресу позивача за зовнішньоекономічним контрактом № 30-07/2013 від 30.07.2013, укладеним з фірмою Еrmano Еnterpprise LTD Великобританія.

Посадовими особами митниці під час контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що заявлена позивачем митна вартість товару за вищевказаною митною декларацією менша ніж цінова інформація ICIS від 13.02.2015 року про біржові котирування поліетилену ПНД. У зв'язку з вищевикладеним посадовою особою підрозділу митного оформлення до відділу митної вартості направлений запит щодо вирішення складного питання правильності визначення митної вартості товарів.

Після надходження запиту до відділу митної вартості, у відповідності до вимог п. 5 ст. 55 та п. 4 ст. 57 МКУ проведена процедура консультації між митницею та декларантом, шляхом направлення на адресу позивача електронного повідомлення з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів.

Для підтвердження заявленої митної вартості, декларанту в електронному повідомлені запропоновано подання додаткових документів згідно переліку та повідомлено, що у митниці відсутні на сьогоднішній день підстава прийняття митної вартості, визначеної декларантом за ціною угоди, оскільки документи, подані до митного оформлення не місять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Джерелом інформації для даного рішення є наявна в митному органі цінова інформація: інформація ICIS від 13.02.2015 про біржові котирування поліетилену ПВД.

Проведення консультації та витребування додаткових документів відображене у електронному повідомленні декларанту.

Декларантом в порядку проведення консультації листом від 23.02.2015р. №23/02-2 наданий контракт від 30.07.2013 р. №30-07/2013 з додатками, експортна митна декларація та лист ДП „Держзовнішінформ” від 17.02.2015 №11/186 (висновок надано на іншу партію з посиланням на інвойс №12/02/2015-RO від 12.02.2015).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскаржувані рішення митниці є правомірними, оскільки декларантом не надані всі додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги послався на ті обставини, що відповідач здійснюючи контроль за правильністю визначення позивачем митної вартості товару врахував митну вартість по фактах митного оформлення подібних товарів, при цьому не обґрунтував неможливості застосування інших методів визначення митної вартості товару при наявності у нього інформації щодо митного оформлення подібних товарів. Крім того, оскаржувана картка відмови не містить переліку документів, які перевірялися митним органом при прийнятті оскаржуваного рішення. При цьому суд зазначив, що повивачем надані відповідні документи, які підтверджували заявлену митну вартість товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди зобов’язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб’єктів владних повноважень, суд зобов’язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч. 1-3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 МК України).

Судами встановлено, що 23 лютого 2015 року для здійснення митного контролю та митного оформлення представником ТОВ „ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД” до митного поста „Гоптівка" Харківської митниці ДФС подана електронна митна декларація (типу ІМ-40) №807140000/2015/000281 на товари „Полімери етилену у первинних формах”. Виробник: ОАО „Казаньоргсинтез” Росія.

Даний товар надійшов на адресу позивача за зовнішньоекономічним контрактом № 30-07/2013 від 30.07.2013, укладеним з фірмою Еrmano Еnterpprise LTD Великобританія.

Відповідно до контракту №752/00203335/200198 від 30.12.2014р. між ПАТ „Казаньоргсинтез” га фірмою Ermano Enterprise LTD та додатку № 1 від 09.02.2015р. фірма Ermano Enterprise LTD придбала товар у виробника за ціною 890долар/мт.

Позивач придбав товар у фірми Ermano Enterprise LTD відповідно до проформи-інвойсу та комерційного інвойсу №16/02/2015-RF-1 від 16.02.2015р. (Додаток № 3) за ціною 914 долар/мт. Декларант обрав перший метод визначення митної вартості товару (за ціною договору) та заявив митну вартість – 914 долар/мт.

Отже, позивачем були надані відповідачу усі документи, які підтверджують заявлену митну вартість.

Судами встановлено, що митним органом під час митного контролю було встановлено, що заявлена позивачем митна вартість товару нижча ніж за інформацією по фактам митних оформлень подібного товару Харківською митницею.

Також свої висновки щодо наявності сумнівів в заявленій позивачем митній вартості товару відповідач обґрунтовує наданням позивачем під час митного оформлення товару документів, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та не дають можливості відповідно до вимог МК України здійснити розрахунки на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

В підтвердження заявленої митної вартості товару митним органом у позивача було витребувано додаткові документи.

Позивачем митному органу додатково були надані контракт від 30.07.2013 р. № 30-07/2013 з доповненнями, експортна митна декларація, лист ДП „Держзовнішінформ” від 17.02.2015 №11/186.

Не надання, на думку митного органу, позивачем на запит митного органу додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України на підтвердження числового значення складових митної вартості товару за висновками відповідача свідчить про неправильність митної вартості товару зазначеної позивачем.

Апеляційний суд вірно не погодився з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та витребування додаткових документів може бути лише наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо наданих декларантом документів, а саме наявність в них розбіжностей, ознак підробки, відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

При цьому, рішення про коригування митної вартості товарів № 807000006/2015/000331/1 від 23.02.2015, яке прийняте Харківською митницею ДФС не містить відомостей, які саме документи, подані декларантом під час митного оформлення спірного товару, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості спірного товару та не давали можливості відповідно до вимог МК України здійснити розрахунки на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню, митним органом не наведено які саме складові митної вартості товару не підтверджуються документально та з яких підстав неможливо неможливе їх обчислення.

Апеляційним судом вірно зазначено, що представник митного органу не зміг назвати, в яких документах, наданих позивачем для підтвердження числових значень складових заявленої митної вартості товару при його митному оформленні містилися розбіжності, були наявні ознаки підробки або які відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару в документах були відсутні.

Посилання митного органу на не підтвердження позивачем оплати товару за проформою інвойс від 30.01.2015 року № 10/12/2014-SA-REV, яким передбачена поставка товару загальною вартістю 272140 дол. США, оскільки з наданого позивачем під час митного оформлення SWIFT від 08.01.2015 року вбачається, що оплата за інвойсом від 12.12.2014 року №12/12/2014 здійснена в розмірі 97 750 дол. США, тобто сплачена сума не покриває суми 272140 дол. США, яка підлягає сплаті за проформою інвойс від 30.01.2015 року №10/12/2014-SA-REV, апеляційний суд вірно вважав необґрунтованими, оскільки, у зв'язку з неможливістю поставки товару на адресу позивача згідно оплачених рахунків пропозицій (проформі інвойсу) №10/12/2014- SA від 10.12.2014 р. та № 12/12/2014 від 12.12.2014 р. сторони контракту №30-07/2013 від 30.07.2013 року домовилися, що сплачена сума 294 426,00 доларів США повинна бути зарахована в оплату іншого товару визначеного в рахунках пропозиціях (проформах інвойсах) №10/12/2014- SA-REV від 30.01.2015 р., № 12/12/2014- REV від 30.01.2015 р., про що сторони уклали додаткову угоду № 6 від 30.01.2015 року до контракту №30-07/2013.

Додаткова угода № 6 від 30.01.2015 року до контракту №30-07/2013 позивачем була надана до митниці під час митного оформлення товару за митною декларацією № 807140000/2015/000281 та №807140000/2015/000287, про що свідчить зміст графи 44.

Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку щодо не підтвердження митним органом обґрунтованості сумнівів щодо документів наданих позивачем та оплати спірного товару.

Разом з тим, згідно листа митного органу від 23.02.2015 року та рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем у позивача було витребувано всі додаткові документи наведені у переліку ч. 3 ст. 53 МК України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписки з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.

Відповідачем не доведено та не надані докази, що витребувані ним додаткові документи дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої позивачем митної вартості товару.

Відповідачем не доведено, що декларантом заявлені неповні, необ’єктивні та непідтверджені документально відомості про митну вартість товару.

Також, необґрунтованими є твердження митного органу про заниження позивачем митної вартості товару, оскільки такі твердження ґрунтуються на інформації, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками про подібний товар, що розмитнювався за іншою митною вартістю і відповідно до поданої відповідачем інформації ICIS від 13.02.2015 року про біржові котирування подібного товару ціна, яка міститься в базі митниці, визначена на мовах поставки DAF Росія.

При цьому термін поставки DAF означає, що продавець несе обов'язки з транспортування товару до кордону та оплату мита, а покупець несе обов'язки із митного оформлення товару і по транспортуванні з кордону до свого місцезнаходження.

Разом з тим, позивачем придбаний товар за контрактом № 30-07/2013 від 30.07.2013 року на умовах FCA м. Казань, Росія. При цьому термін FCA означає, що продавець доставить товар, що пройшов митне очищення на експорт призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Отже, ціна на умовах поставки FCA є іншою ніж за умовами поставки DAF, що включає в себе транспортні витрати до кордону, на відміну від умов FCA.

Таким чином, митна вартість товару, що була взята митним органом за основу включала в себе транспортні витрати до кордону, що не було передбачено умовами договору, за яким позивач придбав товар а тому є вищою ніж митна вартість заявлена позивачем.

виходячи з наведеного апеляційний суд прийшов до вірних висновків, що, позивачем для митного оформлення товару надані митниці належні та допустимі докази на підтвердження ціни договору, а надані документи не містять розбіжностей та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

Отже, відсутні обставини, що свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Крім того, рішення про коригування митної вартості товарів №807000006/2015/000331/1 від 23.02.2015 прийняте Харківською митницею ДФС за 6 (резервним) методом.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статтей 59 і 60 Митного кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи, У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Митний орган посилається на не можливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів у зв'язку з відсутністю інформації щодо таких товарів. Проте, сумніви щодо митної вартості спірного товару виникли у відповідача у зв'язку з наявністю у нього інформації по фактах митних оформлень подібного товару Харківською митницею ДФС.

Тобто, відповідач, здійснюючи контроль за правильністю визначення позивачем митної вартості товару, врахував митну вартість по фактах митного оформлення подібних товарів, при цьому не обґрунтував неможливості застосування інших методів визначення митної вартості товару при наявності у нього інформації щодо митного оформлення подібних товарів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 7.1 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 р. № 631 у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з додатком 2 до вказаного Порядку картка відмови повинна містити найменування документів доданих декларантом або уповноваженою ним особою до митної декларації, які перевірялися та враховувалися митним органом при прийнятті картки відмови.

Разом з тим, оскаржувана картка відмови не містить переліку документів, які перевірялися митним органом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, оскаржувана картка відмови оформлена всупереч вимогам Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом міністерства фінансів України 30.05.2012 р. № 631.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і у строки передбачені ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: