Справа № 472/1297/15-а
Суддя: Орленко Л. О.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 472/1297/15-а
Веселинівський районний суд Миколаївської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року смт.Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

при секретарі - Крамарчук Л.Б.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років протиправними та зобовязання прийняти рішення про призначення йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з дня звернення, тобто з 16.09.2015 р. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 16 вересня 2015 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області на підставі абз. 6 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Однак, рішенням управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області №7 від 23.09.2015 р. йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, яким визначається, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У звязку з цим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років незаконними, оскільки такою відмовою порушено його право на соціальний захист, гарантоване ст.46 ОСОБА_4 України, а тому просить суд визнати дій управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років протиправними та зобовязати управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області прийняти рішення про призначення йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з дня звернення, тобто з 16.09.2015 р., а також просить суд стягнути з відповідача на його користь 487 грн.20 коп. судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та з тих же підстав. Просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. При цьому, суду пояснив, що він має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру». Однак, управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області, відмовляючи в задоволенні його заяви про призначення пенсії за вислугу років з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, діяло в порушення норм ОСОБА_4 України, якими закріплено право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсії. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії та однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Представники відповідача управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Суду пояснили, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України, в тому числі відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Закон № 213-VІІІ прийнято пізніше, він має вищу юридичну силу, ніж ОСОБА_5 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ. Отже, виходячи з цього, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначалася пенсія згідно зі ст. 86 Закону № 1697-VІІ. Крім того, вказали на те, що рішення Конституційного Суду України, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог, прийняті до виникнення даного предмету спору, тобто до 01.06.2015 року. Тому, вважають, що підстави для прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відсутні, а дії управління є правомірними, відповідно просять відмовити в задоволенні позову та у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з дня звернення, тобто з 16.09.2015 р.

На день подання заяви про призначення пенсії за вислугу років позивач працював на посаді прокурора прокуратури Веселинівського району Миколаївської області, а з 15 грудня 2015 року працює на посаді прокурора Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури.

Станом на 16.09.2015 року страховий стаж позивача становив 24 роки 11 місяців 10 днів, в тому числі стаж, що враховується до вислуги років, 22 роки 0 місяців 26 днів (по 31.08.2015 р.).

Рішенням управління Пенсійного фонду України у Веселинівському районі Миколаївської області №7 від 23.09.2015 р. йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, яким визначається, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У звязку з цим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються.

Однак, таке рішення відповідача суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а відтак є безпідставним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобовязані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обовязків або прийняття ним незаконного рішення.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Згідно з ч.2 цієї ж статті пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. (абз.1 та 7 ч.6 ст.86)

Як вбачається із записів трудової книжки УКР № 1602041, виданої 03.12.1991 року, станом на 16.09.2015 року страховий стаж позивача становить 24 роки 11 місяців 10 днів, в тому числі стаж, що враховується до вислуги років, 22 роки 0 місяців 26 днів (по 31.08.2015 р.): де 2 роки 4 місяці 8 днів половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 1 рік 10 місяців 3 дні військова служба; 7 місяців 13 днів стаж в органах прокуратури; 17 років 3 місяці 2 дні прокурорсько-слідчий стаж.

Вказана обставина відповідачем не заперечується та в силу положень ч.3 ст.72 КАС України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй.

Частиною 1 статті 46 ОСОБА_4 України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги. Цьому конституційному праву громадян кореспондує обовязок держави щодо відповідних грошових коштів.

Статтями 22 та 64 ОСОБА_4 України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

В рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 року у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій вказано, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності певних категорій громадян України, в тому числі, які працюють в органах прокуратури, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Тобто, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання викладена Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 року у справі № 21-348а13 та у постанові від 17.12.2013 року у справі № 21-445а13, які відповідно до ст.244-2 КАС України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6Л.) зазначив, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 ОСОБА_4 України).

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статі 46 ОСОБА_4 України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 ОСОБА_4 України).

Конституційний Суд України зазначив, що ОСОБА_5 України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За ОСОБА_4 України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання ОСОБА_4 та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пукти 1,3 статті 116).

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що з 01 червня 2015 року згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким призначалися пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в звязку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, оскільки на час прийняття закону № 213-VІІІ (який набрав чинності 01.04.2015р.) та з 01.06.2015 року до 15.07.2015 року (до набрання чинності законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ) діяв ОСОБА_5 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, яким регулювалися питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Зокрема, статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ передбачалося, що прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

З 15 липня 2015 року набрав чинності ОСОБА_5 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст.86).

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Таким чином, на зміну вимогам статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ набули чинності положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, відповідно до яких в повній мірі збережено право працівників прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6Л.) зазначив, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону.

Проте, на сьогоднішній день, будь-яких змін до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України не внесено та не прийнято.

Крім того, в п.2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6Л.) зазначено, що загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788 ХІІ, «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058 ІV.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури є спеціальним законом, набрав чинності 15.07.2015 року, тобто після прийнятого закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ (набрав чинності 01.04.2015 року), тому суд вважає, що положення ст.86 Закону № 1697-VІІ є чинними і дають працівникам прокуратури України право за наявності на день звернення з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, звертатися до Пенсійного фонду України з заявами про призначення пенсії за вислугу років, а тому позивач не може бути позбавлений права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ.

Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст.22 ОСОБА_4 України не допускається. Крім того, відповідно до вимог ст.ст.22 та 64 ОСОБА_4 України, норми якої є нормами прямої дії, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі і законом України «Про прокуратуру» є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Отже, пенсійне забезпечення позивача гарантовано нормами прямої дії, тому суд вважає, що відмова відповідача в призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ. з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ щодо втрати чинності норм про пенсійне забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно, зокрема, до закону України «Про прокуратуру» є неправомірною, оскільки така відмова суперечить нормам Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.22, 64 ОСОБА_4 України, так як суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг права позивача на пенсійне забезпечення.

Посилання відповідача в запереченнях проти позовної заяви на те, що рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.06.2001 р. № 10-рп/2001 (справа про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги), від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6Л.) не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони прийняті до виникнення даного предмета спору, тобто до 01.06.2015 року, є безпідставним, так як відповідно до закону України «Про Конституційний Суд України» від 16.10.1996 року №422/96 ВР (з наступними змінами) рішення і висновки Конституційного Суду України є остаточними і не підлягають оскарженню, а також рівною мірою є обовязковими до виконання. Невиконання рішень та висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, а також зобовязати відповідача вчинити певні дії.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що дії управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області при прийнятті рішення від 23.09.2015 року №7 про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 16.09.2015 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправними, а відтак, є підстави для зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за вислугу років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з дня звернення, - 16 вересня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», яким пільги щодо сплати судового збору відносно управління Пенсійного фонду України та його органів скасовано.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1, то з огляду на це, відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень 487 грн. 20 коп. судового збору, сплата якого підтверджується доданою до справи квитанцією №251 від 09.10.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5-12, 69-72, 86, 94, 158 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області при прийнятті рішення від 23.09.2015 року №7 про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 16.09.2015 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за вислугу років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з 16 вересня 2015 року.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Веселинівському районі Миколаївської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, сплачений ним судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7