Справа № 826/23590/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року 15:20 № 826/23590/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Кобилянського К.М., Мазур А.С., при секретарі судового засідання Грабовському В.А., розглянувши адміністративну справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тольяттіазот"

до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України

третя особа Українське державне підприємство «Укрхімтрансаміак»

про визнання протиправним та скасування наказу № 1003 від 18.08.2015р.

за участю представників сторін:

представник позивача: Борисенко А.С., Луканіна Т.В.

представник відповідача: Харабара Т.І.

представник третьої особи: Поповіченко О.М.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28.03.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Тольяттіазот" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (надалі - Відповідач), третя особа Українське державне підприємство «Укрхімтрансаміак» в якому просять з урахуванням заяви про зміну позовних вимог визнати протиправним (незаконним) та нечинним з дати ухвалення Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" № 1003 від 18 серпня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Мінекономрозвитку, відповідно до чинного законодавства, не є державним органом, який уповноважений здійснювати регулювання цін (тарифів) на ринку транспортування (в тому числі з метою транзиту) аміаку, оскільки такі повноваження законом надані виключно НКРЕКП, а оскаржуваний наказ був прийнятий Мінекономрозвитку з перевищенням наданих йому повноважень.

В судовому засіданні представники Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав суду письмові заперечення на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що НКРЕКП встановлює не надбавки до плати за транзит аміаку трубопровідним транспортом, а самі тарифи. Крім того, представник Відповідача звертає увагу, що Мінекономрозвитку наділене повноваженнями щодо встановлення саме надбавки (а не тарифу) до плати за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України та у межах своїх повноважень прийняло оскаржуваний наказ від 18.08.2015 № 1003, яким становило надбавку в розмірі 1,6 долара США за 1 тонну з розрахунку на 100 кілометрів до встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.1993 №992.

В судовому засіданні представник Відповідача проти позовних вимог заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечував в повному обсязі і просив відмовити в задоволенні позовних вимог та надав суду усні пояснення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі 18 серпня 2015 року прийняло наказ "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" № 1003, яким установило надбавку в розмірі 1,6 долара США - 1 тонну з розрахунку на 100 кілометрів до встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 1993 року N 992 "Про плату за транзит нафти, газу та аміаку трубопровідним транспортом через територію України" плати за транзит аміаку тубопровідним транспортом через територію України.

Даний Наказ опублікований в засобах масової інформації: "Урядовий кур'єр" від 30.09.2015 р. № 180, та "Офіційному віснику України 2015 р." № 76 від 02.10.2015 р. та набув чинності 30.09.2015 р.

Позивач вважає, що Наказ "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" від 18 серпня 2015 року №1003 (надалі - спірне Наказ) прийнятий Відповідачем з порушення вимог законодавства, що стало підставою для звернення Позивача до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що у Мінекономрозвитку відсутня компетенція на прийняття оскаржуваного Наказу, оскільки цей державний орган не уповноважений здійснювати регулювання цін (тарифів) на ринку транспортування (в тому числі транзиту) аміаку, проте, Суд не погоджується з даним твердженням виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що одним із основних напрямків економічної політики держави є цінова політика, спрямована на регулювання державою відносин обміну між суб'єктами ринку з метою забезпечення еквівалентності в процесі реалізації національного продукту, дотримання необхідної паритетності цін між галузями та видами господарської діяльності, а також забезпечення стабільності оптових та роздрібних цін.

Згідно із частиною другою статті 12 ГК України одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів.

Частиною третьою статті 189 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Так, частинами першою, другою статті 191 ГК України передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення" цей закон визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Статтею 8 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державна цінова політика у сфері діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України.

У випадках, встановлених законом, державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій може здійснюватися органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У відповідності до абзацу першого частини 1 статті 4 Закону України "Про природні монополії", Державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про природні монополії" передбачено, що Відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб'єктів природних монополій у таких сферах: транспортування нафти і нафтопродуктів трубопроводами; транспортування природного і нафтового газу трубопроводами; розподіл природного і нафтового газу трубопроводами; зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності із зберігання природного газу (ліцензійними умовами); транспортування інших речовин трубопровідним транспортом; передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами; розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами; користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об'єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування; управління повітряним рухом; централізованого водопостачання та водовідведення; транспортування теплової енергії; спеціалізованих послуг у річкових, морських портах, морських рибних портах та аеропортах відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України; захоронення побутових відходів.

Підпунктом 7 пунктом 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року N 715, встановлено, що на НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань установлює тарифи на транспортування магістральними трубопроводами нафти, нафтопродуктів та аміаку.

Крім того, згідно з пунктом 8 додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" передбачено, що НКРЕКП встановлює, зокрема, тарифи на транспортування магістральними трубопроводами газу природного, нафти, нафтопродуктів, аміаку та етиленових речовин, що поставляються споживачам України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 N 459 "Про питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі" затверджено Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України" (далі - Положення N 459).

Згідно п. 1 зазначеного вище Положення Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Основним завданням Мінекономрозвитку є забезпечення забезпечення формування та реалізація: державної політики економічного і соціального розвитку; державної цінової політики; державної промислової політики; державної політики у сфері розвитку підприємництва; державної політики у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності; державної політики у сфері державних закупівель; державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів; державної політики у сфері управління об'єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави; державної політики у сфері державно-приватного партнерства; державної інвестиційної політики, в тому числі з управління національними проектами; державної політики щодо створення і функціонування індустріальних парків; державної політики у сфері туризму та курортів (крім здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів); державної політики у сфері державного ринкового нагляду; державної політики у сфері торгівлі та побутових послуг; державної політики з питань економічного і соціального співробітництва України з ЄС; єдиної зовнішньоекономічної політики, політики інтеграції національної економіки у світову економіку, співробітництва із СОТ; державної політики у сфері надання адміністративних послуг; державної політики з питань залучення міжнародної технічної допомоги (пп. 1 п. 3 Положення N 459).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.93 N 992 "Про плату за транзит нафти, газу та аміаку трубопровідним транспортом через територію України", надати Державному комітетові по нафті і газу, Міністерству промисловості право при укладенні контрактів /договорів/ встановлювати за погодженням з Міністерством економіки і Міністерством зовнішніх економічних зв'язків знижки /надбавки/ до тарифів на транзит нафти, газу та аміаку залежно від фактичних експлуатаційних витрат транспортних організацій, пов'язаних з цінами на енергоносії.

Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що до повноважень НКРЕКП належить саме встановлення тарифів (ціни) на транспортування магістральними трубопроводами газу природного, нафти, нафтопродуктів, аміаку та етиленових речовин, а не встановлення надбавки до плати за транзит аміака трубопровідним транспортом.

З урахуванням норм права, Суд приходить до висновку, що Мінекономрозвитку наділене повноваженнями щодо встановлення саме надбавки, а не тарифу до плати за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України та у межах своїх повноважень прийняло оскаржуваний наказ від 18.08.2015 р. № 1003, яким установило надбавку в розмірі 1,6 долара США за 1 тонну з розрахунку на 100 кілометрів до встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.1993 р. № 992.

Твердження Позивача про протиправність оскаржуваного наказу у зв'язку з тим, що положення даної постанови Кабінету Міністрів України суперечать Податковому кодексу України та Закону України "Про ціни і ціноутворення" є необґрунтованим, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.12.1993 № 992 була чинною на момент прийняття Мінекокомрозвитку наказу від 18.08.2015 р. № 1003 та є чинною на момент його оскарження.

Із частини другої та абзацу другого частини третьої статті 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державні регульовані тарифи повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність тарифу на послугу витратам на його надання та прибуток) і змінюватись у зв'язку із зміною умов надання послуг, що не залежать від господарської діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідач зазначає, що враховуючи зміни, які відбулись у соціально-економічній та податковій сферах України з часу встановлення діючої надбавки до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України (наказ Мінпромполітики від 01.04.2011 № 83, зареєстрований у Мін'юсті 08.04.2011 за № 467/19205, який не оскаржувався Позивачем) її розмір не забезпечує самоокупність УДП "Укрхімтрансаміак", фінансування заходів, спрямованих на реалізацію інвестиційної програми підприємства, повернення позикового капіталу та сплату податків, зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законодавства України.

За період з травня 2011 по червень 2015 індекс цін виробників промислової продукції становив 168,89 відсотка, у тому числі у сферах виробництва продуктів нафтоперероблення - 144,49 відсотка, постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря - 183,46 відсотка.

Згідно з Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України" ставку рентної плати за транзитне транспортування однієї тонни аміаку за кожні 100 кілометрів відстані відповідних маршрутів його транспортування збільшено з 0,64 до 2,4 долара США (або у 3,75 рази).

З матеріалів справи вбачається, що Наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 було зареєстровано в Мінюсті 14.09.2015 року за № 1096/27541, а отже, виходячи із положень Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2005 № 34/5, зареєстрованого в Мінюсті 12.04.2005 за № 381/10661 було проведено його правову експертизу.

Саме тому, наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 прийнято на підставі та у межах повноважень Міністерства, у спосіб, що передбачений законодавством, а позовні вимоги ВАТ "Тольяттіазот" є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, Позивач зазначає, що наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 не відповідає вимогам Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", Суд не погоджується з даними доводами з наступних підстав.

Мінекономрозвитку 10.08.2015 року оприлюднило на офіційному веб-сайті (http://me.gov.ua) проект наказу Мінекономрозвитку "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" з метою одержання зауважень та пропозицій та одночасно направило лист (від 10.08.2015р. № 3251-04/26284-03) до Державної регуляторної служби України для надання висновку.

Листом від 14.08.2015 року № 6004/0/20-15 Державної регуляторної служби України повідомив, що проект наказу Мінекономрозвитку "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" з урахуванням статті 1 вказаного Закону не містить норм регуляторного характеру.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Враховуючи зазначене, наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" не є регуляторним актом, тому не потребує реалізації проходження процедур відповідно до вказаного Закону.

Так, Наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 № 1003 "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" передбачає встановлення надбавки до плати за транзит аміаку трубопровідним транспортом для всіх суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання не поділяючи їх на національних експортерів, імпортерів та перевізників.

Відповідно до наказу Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 наказано УДП "Укрхімтрансаміак" керуватися надбавкою до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України, установленою даним наказом. Під час укладання контрактів з іншими суб'єктами господарювання УДП "Укрхімтрансаміак" повинно також керуватись вказаним наказом Мінекономрозвитку від 18.08.2015 № 1003.

Позивачем зазначається, що порушується стаття 8 Угоди про порядок транзиту через території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, підписану в м. Мінську 4 червня 1999 року та ратифіковану Законом України від 22.02.2001 № 2283-III засоби і послуги щодо забезпечення транзиту товарів надаються експортерам, імпортерам або перевізникам у державі транзиту на умовах, не гірших, ніж ті, на яких ті ж засоби і послуги надаються національним експортерам, імпортерам або перевізникам. Вищевказані посилання Позивача є безпідставними, оскільки права на транзит аміаку для всіх суб'єктів рівні.

Статтею 5 Закону України "Про природні монополії" визначено відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб'єктів природних монополій у таких сферах, зокрема, транспортування інших речовин трубопровідним транспортом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про природні монополії", природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари); суб'єкт природної монополії - суб'єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії.

З системного аналізу викладеного вбачається, що ознаками природної монополії є: відсутність конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва; товари (послуги), що виробляються суб'єктами господарювання природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) на ринку, підтримання або посилення цього становища.

Відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року №49-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605 затверджено Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, яка призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (далі - Методика).

Пунктом 1 Методики передбачено, що монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання - становище суб'єкта господарювання на ринку яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб'єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб'єкт господарювання: не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

З метою впорядкування розрахунків за транзит аміаку через територію України трубопровідним транспортом та підвищення безпеки експлуатації українського відрізку магістрального аміакопроводу Тольятті - Горлівка - Одеса Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2001 №571 створено УДП "Укрхімтрансаміак".

Таким чином на сьогоднішній день становище УДП "Укрхімтрансаміак" на ринку товару монопольне і конкуренція щодо транзиту аміаку відсутня.

Виходячи з вищенаведеного, доводи Позивача з приводу порушення принципу рівності перед законом, що призводить до дискримінації та посилання на Угоду про порядок транзиту через території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, підписаної в м. Мінську 4 червня 1999 року та ратифікованої Законом України від 22.02.2001 № 2283-ІІІ є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки становище УДП "Укрхімтрансаміак" на ринку транспортування аміаку трубопровідним транспортом є монопольним та не дискримінує становище ВАТ "Тольяттіазот" з яким укладено контракт від 24.12.2007 № 026/А/2007.

Суд звертає увагу Позивача, що відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Згідно із підпунктом 10.2. пункту 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Водночас з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Таким чином, вимога про визнання нечинним наказ Мінекономрозвитку від 18.08.2015 року № 1003 "Про надбавку до тарифу за транзит аміаку трубопровідним транспортом через територію України" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді К.М. Кобилянський

А.С. Мазур