Справа № 826/5525/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 квітня 2016 року 14:10 справа №826/5525/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Державної міграційної служби України 2. Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області
провизнання протиправним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі по тексту - відповідач 1) та Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 24 березня 2016 року №8 про примусове видворення громадянина Таджикистану ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5525/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 12 квітня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідачів до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням провідного спеціаліста Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області про примусове повернення з України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 від 24 березня 2016 року №8, затвердженого начальником відділу, на підставі положень статі 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вирішено:

1. Примусово повернути громадянина Таджикистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати його покинути територію України до 27 березня 2016 року;

2. Заборонити громадянину Таджикистану ОСОБА_1 в'їзд в Україну терміном на три роки

Позивач вважає зазначене рішення протиправним у зв'язку із відсутністю правових підстав для примусового повернення іноземця в країну походження, передбачених статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідачі письмового заперечення проти позовної заяви та відповідних доказів до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується наступними мотивами.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі по тексту - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Суд встановив, що оскаржуване рішення прийняте з підстав вчинення позивачем законодавства законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: 24 березня 2016 року в с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110А на рику "Столичний" провідним спеціалістом Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області виявлено громадянина Таджикистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прибув в Україну 03 грудня 2015 року через КПП "Сеньківка" по паспортному документу НОМЕР_1, виданого 11 липня 2013 року терміном дії до 11 липня 2018 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1, без відповідної реєстрації, чим порушив правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, що є порушенням частини першої статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Досліджуючи у межах спірних правовідносин порушень вчинення позивачем дій , що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частина п'ятнадцята статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлює, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною першою статті 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Наведені норми Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлюють, що іноземці мають право перебувати на території України у межах строків перебування, встановлених візою, законодавством України чи міжнародним договором України, які, за наявності правових підстав, можуть бути продовжені.

Відповідно до пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в'їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Суд встановив, що згідно з положеннями статті 4 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Таджикистан про взаємні поїздки громадян, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 29 серпня 2002 року №1277, громадяни держави однієї Сторони, які в'їжджають на територію держави іншої Сторони на термін більше ніж 90 (дев'яносто) діб або з метою працевлаштування, чи на постійне проживання, зобов'язані мати візу приймаючої держави.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 прибув в Україну 03 грудня 2015 року, а тому, строк його перебування в Україні становить не більше 90 днів.

Тобто, наразі можливий строк перебування позивача в Україні є таким, що закінчився; доказів продовження зазначеного строку в матеріалах справи відсутні.

Заступником начальника Києво-Святошинського РВ УДМС України складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКО 083023 від 24 березня 2016 року, в якому зафіксовано, що позивач не виїхав з України після закінчення встановленого терміну перебування та ухилився від виїзду з України.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою про накладання адміністративного стягнення ПН МКО 083023 від 24 березня 2015 року за порушення правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України на підставі статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

У свою чергу відповідно до статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведене підтверджує, що ОСОБА_1 порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в частині дозволених строків перебування в Україні, що може бути підставою для примусового повернення в країну походження згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Таким чином, оскаржуване рішення в частині повернення позивача з України прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Разом з тим, суд не погоджується із пунктом 2 оскаржуваного рішення щодо заборони громадянину Таджикистану ОСОБА_1 в'їзду в Україну терміном на три роки з урахуванням наступного.

Як передбачає частина друга статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Водночас згідно з положеннями частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Із системного взаємозв'язку норм статей 13 та 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" слідує необхідність заборони в'їзду в Україну за наявності обґрунтованих підстав для цього, наприклад з метою забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Проте, відповідач 1 не надав суду доказів, які б підтверджували необхідність заборонити позивачу в'їзд до України строком на три роки, зокрема доказів вчинення ним адміністративного чи кримінального порушення.

Крім того, виходячи з критеріїв оцінки правомірності рішень суб'єктів владних повноважень, встановлених частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку суду, оскаржуване рішення в частини заборони в'їзду в Україну строком на три роки прийнято не пропорційно, тобто, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 одружений з громадянкою України ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві 26 січня 2016 року, копія якого міститься у справі.

З урахуванням викладеного, непропорційно тривала заборона в'їзду в Україну порушує особисті права позивача та суперечить статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині гарантування права на повагу до приватного і сімейного життя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області про примусове повернення з України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 від 24 березня 2016 року №8 в частині заборони в'їзду в Україну терміном на три роки є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведено правомірності оскаржуваного рішення в частині заборони в'їзду в Україну з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення провідного спеціаліста Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області про примусове повернення з України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 від 24 березня 2016 року №8 в частині заборони громадянину Таджикистану ОСОБА_1 в'їзду в Україну терміном на три роки.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ними витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов