Справа № 804/16247/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретаріФедуркіній А.В,
представників позивача представника відповідача Єпіфанової Ю.О., Савенко О.О. Краєвського І.С.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюване рішення є неправомірним, оскільки позивач не порушував ст. 185, ст.188, ст.198, ст.201 Податкового кодексу України та у податкового органу відсутні підстави та повноваження визнавати недійсним (нікчемним) договори укладені позивачем з його контрагентами ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», адже угоди з контрагентами позивача в судовому порядку недійсними податковою інспекцією не визнавались; висновки акта зроблені лише на припущеннях, оскільки факт реальності здійснення позивачем господарських операцій за угодою, укладеною з ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», підтверджено у ході перевірки первинними бухгалтерськими документами, які включають зміни в структурі активів позивача. Оскільки право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ними податку до бюджету, позивач вважає, що ним було сформовано ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Представники позивача у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити повністю, з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та зазначив, що контролюючим органом зроблено висновок про проведення транзитних фінансових потоків та здійснення фінансово-господарської діяльності, яка спрямована на надання податкової вигоди переважно контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат, податкового кредиту та не мають реального товарного характеру. На думку податкового органу, позивачем було створено штучну видимість здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив таке.
Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області згідно з ст. 19, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Нікопольська зернова компанія" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам в 2013 році ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М» та подальшого використання в своїй діяльності отриманих товарів (робіт,послуг) у фактичних періодах їх здійснення.
За результатами перевірки складено акт перевірки №782/04-07-22-01/31337984 від 07.08.15р. "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "Нікопольська зернова компанія" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам в 2013 році ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М» та подальшого використання в своїй діяльності отриманих товарів (робіт,послуг) у фактичних періодах їх здійснення ", яким встановлено порушення ст.185, ст.188, ст.198, ст.201 ПК України, не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М» у 2013 році, їх вид, обсяг, якість і розрахунки у фактичних періодах їх здійснення, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період з 01.01.13р. по 31.12.13р. на загальну суму 9283,83грн., в тому числі за: лютий 2013 року на суму - 966,67грн., березень 2013р. на суму 1200,00грн., травень 2013р. на суму - 410,00грн., червень 2013р. на суму - 1569,00грн., липень 2013р. на суму - 1804,33грн., серпень 2013р. на суму - 416,67грн., вересень 2013 р. на суму - 833,33грн., жовтень 2013р. на суму - 2083,83грн.
Не погоджуючись з висновками перевірки, позивачем на адресу відповідача була надіслана скарга про перегляд податкового повідомлення-рішення (вих.№222 від 10.09.2015р.), винесеного на підставі акта №782/04-07-22-01/31337984 від 07.08.15р.
06.11.2015 р. відповідачем надано позивачу рішення "Про результати розгляду первинної скарги", у якому він зазначив, що висновок Нікопольської ОДПІ про нереальність господарських операцій із контрагентами та відповідне зменшення ТОВ «НЗК» за період лютий-жовтень 2013 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області визнає правомірним та належним чином доведеним актом №782/04-07-22-01/31337984 від 07.08.15р., а доводи платника податків, наведені у скарзі, не спростовують фактів виявлених порушень.
11.11.15р. позивач звернувся до ДФС України з повторною скаргою на податкове повідомлення-рішення.
Судом встановлено, що у період, який перевірявся, ТОВ "Нікопольська зернова компанія" мало взаємовідносини з ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М».
Зокрема, взаємовідносини з ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ» здійснювались на підставі договорів:
- №01-02/Н від 15.02.13р., укладеного Товориством в особі філії «Чортомликський ХПП», предметом якого була розробка, затвердження та узгодження плану локалізації та ліквідації аварійних ситуацій та аварій - ПЛАС з територіальним Управлінням Держгірпромнагляду, МНС та отримання експертного висновку, а також ідентифікація ПНО;
-№25-05/Н від 21 травня 2013 року, укладеного позивачем в особі філії «Плетеношлицький ХПП», предметом якого була розробка, затвердження та узгодження плану локалізації та ліквідації аварійних ситуацій та аварій - ПЛАС з територіальним Управлінням МНС та отримання експертного висновку, а також ідентифікація ПНО, ідентифікація ОПН, паспорт ПНО та паспорт безпеки об'єкту;
- №15-04/Н від 24.04.13р., укладеного позивачем в особі філії «Межівський ОХПП», предметом якого була розробка, затвердження та узгодження плану локалізації та ліквідації аварійних ситуацій та аварій - ПЛАС з територіальним управлінням Держгірпромналяду, МНС та отримання експертного висновку, а також ідентифікація ПНО.
Надання обумовлених договором послуг підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями.
Взаємовідносини ТОВ "Нікопольська зернова компанія" з ТОВ «Трейд ЛайнМ» здійснювались на підставі договору підряду №030702 від 03.07.13р, предметом якого були роботи з ремонту трьох секцій сушарки ДСП-32 (герметизація складом «холодне зварювання»). Виконання зобов'язань за договором підтверджується актом приймання виконаних робіт, податковою накладною, платіжним дорученням.
Взаємовідносини ТОВ "Нікопольська зернова компанія" в особі філії «Могилівський ХПП» з ТОВ «Лантіком» здійснювались відповідно до договору поставки №20 від 21.03.13р., предметом якого були трансформатори струму ТПЛ-10 30/5 кл.т 0,5s/10Р у кількості двох одиниць. Поставки товару підтверджуються оформленими належним чином первинними документами, зокрема видатковою накладною, податковою накладною, платіжним дорученням та іншими первинними документами наявними в матеріалах справи.
Транспортування трансформаторів струму у кількості 2 шт. на територію Філії «Могилівський ХПП» здійснювалося власним службовим автомобілем NEXIA АЕ 33-83 ЕІ з оформленням дорожнього листа легкового автомобіля та без складання ТТН у відповідності до вимог Постанови КМУ від 25.02.2009р. №207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні».
На підставі договору №89-12/н від 21.12.12р., укладеного між ТОВ "Нікопольська зернова компанія" в особі філії «Чортомликський ХПП» та ТОВ «Глобалбуд», останнім було надано послуги з розробки, затвердження та узгодження ідентифікації ОПН та паспорту ПНО і паспорту безпеки об'єкту. Надання обумовлених договором послуг підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями.
Всі придбані роботи та послуги використанні позивачем у його господарській діяльності, а саме: роботи з ремонту трьох секцій сушарки ДСП-32 були придбані у ТОВ «ТрейдЛайнМ» для забезпечення діяльності Сщасливської філії, трансформатори струму були придбані у ТОВ «Лантіком» для забезпечення діяльності філії «Могилівський ХПП», роботи (послуги) придбані у ТОВ «Глобалбуд» та ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ» придбавалися для забезпечення діяльності філії «Плетеноташлицький ХПП», філії «Межівський об'єднаний хлібоприймальний пункт», філії «Чертомлицький ХПП», обов'язковість проведення придбаних робіт передбачена вимогами спеціального законодавства, зокрема, Законом України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» та іншими.
Контролюючий орган, суд зробив висновок про не підтвердження реальності господарських операцій з вищевказаними контрагентами через наявність таких обставин:
-відсутність у штаті контрагентів-постачальників достатньої кількості кваліфікованого персоналу, технічних, фізичних, технологічних можливостей для здійснення господарської діяльності (ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт»);
-маніпулювання податковою звітністю та проведення транзитних фінансових потоків контрагентами-постачальниками (ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт»);
-не подання до податкових органів Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва за 2013р., додатків АМ та /або ІВ до декларації з податку на прибуток підприємства за 2013р., відсутність власних або орендованих основних засобів (ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт»);
-здійснення господарських операцій із значною кількістю інших (крім ТОВ «НЗК») контрагентів, розташованих у різних містах і областях України (ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт»);
-формування податкового кредиту контрагентами-постачальниками по опраціях із субєктами господарювання, які не надали до ДПС Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2013 рік, Додатків АМ та/або ІВ до декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, звіт за формою №1 ДФ,що на думку відповідача свідчить про відсутність працюючих на ТОВ «ТрейдЛанМ»;
-займання посади директора та бухгалтера на інших підприємствах ТОВ «СіріусСтандарт».
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити таке.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на час господарських взаємовідносин).
Відповідно до п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно з пп.137.1, 137.2, 137.3, 137.4 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу тощо. Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
Контролюючим органом зроблено висновок про проведення транзитних фінансових потоків та здійснення фінансово-господарської діяльності, яка спрямована на надання податкової вигоди переважно контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат, податкового кредиту та не мають реального товарного характеру. На думку податкового органу, позивачем було створено штучну видимість здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «СІРІУС СТАНДАРТ», ТОВ «ЛАНТІКОМ», ТОВ «ГЛОБАЛБУД», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.
Виконання договірних зобов'язань позивача підтверджено актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 2013 року, копії яких залучені до матеріалів справи, податковими та видатковими накладними та іншими первинними документами, наявними в матеріалах справи.
Стосовно зауваження Нікопольської ОДПІ про ненадання документального підтвердження стосовно перевезення майна від контрагента ТОВ «Лантіком» до позивача, слід вказати, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.
Таким чином, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару (надання в оренду), то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, чи наявності у таких документах недоліків, не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Посилання відповідача на те, що позивач не мав фактичної (реальної) господарської діяльності з ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт» з огляду на відсутність виробничих активів, основних фондів, складських приміщень, за недоведеності відповідачем зв'язку цього факту з неможливістю виконати вищенаведеними контрагентами позивача договірні зобов'язання перед позивачем з використанням залучених ресурсів, не можуть слугувати достатнім свідченням безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності позивача як платника податків. Основні та транспортні засоби необов'язково повинні перебувати у власності суб'єкта господарювання, так як можуть бути орендовані або взяті у лізинг у третіх осіб, а необхідні для виконання операцій особи можуть бути залучені платником за цивільно-правовими договорами. Крім того, неперебування контрагентів за місцем реєстрації не є свідченням неможливості провадження ними діяльності за іншою адресою.
При цьому, чинним законодавством України не встановлено обов'язок позивача контролювати дії контрагента і перевіряти виконання ним своїх податкових зобов'язань, тому позивач не може відповідати за дії його контрагента, що не звітує перед податковими органами або не перебуває за своєю юридичною адресою.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів видно, що укладені ТОВ «Нікопольська зернова компанія» правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.
Таким чином, суд робить висновок, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.12.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені.
Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
«Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюги яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагенти позивача ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт» були зареєстровані як юридичні особи, що відповідачем не спростовано.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товару (послуг) та виконання контрагентами робіт, отже і правомірне формування податкового кредиту за рахунок сплаченого ПДВ по господарським операціям з придбання товарної продукції по операціям з ТОВ «Глобалбуд», ТОВ «Лантіком», ТОВ «ТрейдЛайнМ», ТОВ «СіріусСтандарт» за 2013р. та свідчать про належне виконання договорів і подальше використання придбаного товару (послуг), а тому в діях позивача відсутні порушення: ст.185, ст.188, ст.198, ст.201 ПК України ТОВ «НЗК» та заниження податку на додану вартість в період з 01.01.13р. по 31.12.13р. на загальну суму 9283,83грн., в тому числі за: лютий 2013 року на суму - 966,67грн., березень 2013р. на суму 1200,00грн., травень 2013р. на суму - 410,00грн., червень 2013р. на суму - 1569,00грн., липень 2013р. на суму - 1804,33грн., серпень 2013р. на суму - 416,67грн., вересень 2013 р. на суму - 833,33грн., жовтень 2013р. на суму - 2083,83грн.
В судовому засіданні був повністю доведений представником позивача факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Також, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В даному випадку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в розмірі 1218 грн. 00 коп. присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" судові витрати у розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2016 року

Суддя С.В. Ніколайчук