Справа № 2а-14231/09/0370
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2009-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2009 р. Справа № 2a-14231/09/0370

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Кириченко О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Панасюк І.В.,

представників відповідачів:

військової частини НОМЕР_1 Аненкової О.Ю.;

Волинського обласного військомату Мазура Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності у питанні переведення на квартирний облік за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту ВЧ НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Волинського облвійськомат) про визнання протиправною бездіяльності щодо проведення її на квартирний облік. Свої вимоги обґрунтувала тим, що більше 15 років працювала у військовій частині, перебуваючи на квартирному обліку з 1986 року по 1995 рік, однак житловою комісією військової частини на квартирний облік поновлена не була і при ліквідації військової частини та припиненні трудових відносин не була переведена на квартирний облік до виконкому міськради. Тому просила визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та облвійськомату, до якого перейшло право ведення квартирного обліку, щодо переведення на квартирний облік за місцем проживання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали. По суті вимог пояснили, з 1985 року по 2000 рік позивач працювала на посадах робітника, комірника у військовій частині НОМЕР_2 правонаступником якої була військова частина НОМЕР_3 , що була розформована в 2007 році, а правонаступником розформованої стала НОМЕР_1 і була звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. 01 вересня 1986 року у даній військовій частині НОМЕР_2 була поставлена на квартирний облік, а в 1995 році була знята з цього обліку у зв`язку з виходом наказу Міністра оборони України №20, яким передбачалось, що не військовослужбовці мають право на перебування у квартирній черзі та отримання житла за кошти Міністерства оборони України лише пропрацювавши більше 15 років. Про те, що була знята з квартирного обліку та не переведена військовою частиною і облвійськоматом на такий облік до виконкому Луцької міської ради дізналась лише в червні 2007 року коли на подану заяву отримала лист з військової частини НОМЕР_2 оригінал якого надала суду, з якого вбачалось, що її було поставлено 01.09.1986 року за рішенням житлової комісії військової частини на квартирний облік, а в 1995 році знято у зв`язку з відсутністю необхідного терміну роботи (15 років) на час видачі наказу Міністра оборони №20. Також в листі передбачалось, що після відпрацювання у військовій частині вона в житлову комісію із заявою про зарахування на квартирний облік не зверталась. Вважає протиправною бездіяльність непереведення її відповідачами на квартирний облік за місцем проживання, тому наприкінці 2007 року зверталась зі скаргою про поновлення порушених її житлових прав до Міністерства оборони та Волинського облвійськомату, на що в листопаді 2007 року та в січні 2008 року отримала письмові відповіді з даних установ за якими зазначено, що оскільки вона в 2000 році звільнилась з роботи, не перебуваючи на квартирному обліку у військовій частині, тому втратила зв`язок з Міністерством оборони України. Крім того, позивач пояснила, що на квартирний облік за місцем проживання у виконкомі Луцької міської ради з заявою не зверталась, з часу зняття з квартирного обліку у військовій частині в іншу місцевість на роботу не виїздила, при цьому додала що була на прийомі у житловому відділі виконкому Луцької міськради, де пересвідчилась, що на обліку покращення житлових умов не перебуває. При уточненні позовних вимог вказала, що бездіяльність, на її думку, військової частини проявилась в тому, що її не було поновлено в списках і не повідомлено про це, а бездіяльність облвійськомату вважає в тому, що він як один з правонаступників ліквідованої військової частини не поновив її в списках на квартирний облік та не передав їх до виконкому. Також вказала, що окрім відповіді №781 від 20.06.2007 року з військової частини НОМЕР_3 на запит адвоката, вона будь-яких документів про постановку на квартирний облік в військову частину чи зняття, ніколи не бачила.

Представник відповідача ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_3 вимоги позову не визнала, підтвердила, що правонаступником військової частини НОМЕР_3 в якій працювала позивач дійсно являється ВЧ НОМЕР_1 . При розформуванні цієї військової частини контрольні списки працівників, протоколи засідання житлової комісії, книги обліку осіб, журнали обліку заяв з військової частини НОМЕР_3 до ВЧ НОМЕР_1 не передавались, що підтверджується довідкою №221 від 10.03.2009 року. Такі книги та журнали з військової частини НОМЕР_3 передавались лише щодо військовослужбовців, а не вільнонайманих, якою була позивач до облвійськомату, оскільки квартирний облік вільнонайманих працівників з виданням наказу Міністерства оборони з 1995 року не передбачався. Тому підтвердити чи спростувати постановки позивача на квартирний облік 01.09.1986 року та зняття в 1995 році не може, але вважає, що позивач не набула права перебування на квартирному обліку у військовій частині, оскільки на час виходу наказу Міністра оборони України №20 від 20.02.1995 року працювала лише дев`ять років, який передбачив право невійськовослужбовців, що працюють при умові перебування їх на квартирному обліку у виконкомах за місцем проживання, та наявності на час виходу наказу, 15 років роботи, на забезпечення жилим приміщенням за рахунок фондів Міноборони з перенесенням у житлову чергу військовослужбовців, тому не набувши такого права позивач не могла його і втратити. Крім того, вказала, що з 20.02.2006 року наказ №20 втратив чинність, а новий наказ №577, який чинний на даний час, права невійськовослужбоців та забезпечення житловими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України не передбачає.

Представник відповідача Волинського облвійськомату ОСОБА_4 вимог позову не визнав, вважає, що облвійськомат не може бути відповідачем у даній справі, оскільки будь-яке житлове законодавство щодо позивача не порушив. Вважає, що оскільки позивач на час виходу наказу Міноборони №20 не перебувала на квартирному обліку у виконкомі міської ради за місцем проживання і не відпрацювала на той час 15 років, тому не могла бути включена у списки військовослужбовців за місцем роботи на отримання житла із фондів Міноборони України, а з часу виходу наказу №20 і згідно вимог цього наказу не передбачено формування списків не військовослужбовців на зарахування на квартирний облік при військових частинах. Тому при ліквідації військової частини НОМЕР_3 в 2007 році до Волинського облвійськомату на підставі п.п. 8-9 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданням їм жилих приміщень в Україні з військової частини НОМЕР_3 були передані облікові справи військовослужбовців та вся документація по житлу (книги протоколів житлової комісії, книги обліку осіб, які перебувають в черзі, книга обліку службових приміщень, журнал реєстрації рапортів щодо надання службового житла), при цьому будь-які книги протоколів засідання житлової комісії та книги обліку черговиків щодо не військовослужбовців, до яких відноситься позивач, до облвійськомату не передавались, оскільки з 1995 року така категорія осіб законодавством не передбачена. Крім того, вказав, що посилання позивача на порушення відповідачами п.30 вищевказаних Правил обліку громадян не є підставним, оскільки даний пункт передбачає переведення підприємствами, установами, організаціями на облік працівників до виконкому при припиненні останнім трудових відносин, де працівник перебував на квартирному обліку лише у випадку тимчасового виїзду такої особи на роботу в іншу місцевість, а позивач до такої категорії осіб не належала, оскільки на роботу в іншу місцевість не направлялась.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Як встановлено судом та вбачається з копії трудової книжки Серії НОМЕР_5 , позивач з 05.06.1985 року по 01.07.2000 рік працювала у військовій частині НОМЕР_2 на посадах робочої та комірника. Звільнена з роботи за ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників.

В червні 2007 року на запит адвоката, ОСОБА_1 отримала листа з військової частини НОМЕР_3 , в якому вказано, що її було поставлено 01.09.1986 року за рішенням житлової комісії військової частини на квартирний облік, а в 1995 році знято у зв`язку з відсутністю необхідного терміну роботи (15 років) на час видачі наказу Міністра оборони України №20. Також в листі передбачалось, що після відпрацювання у військовій частині 15 років вона в житлову комісію із заявою про зарахування на квартирний облік не зверталась.

В кінці 2007 року зверталась із скаргами про поновлення порушених її житлових прав до Міністерства оборони України та Волинського облвійськомату, на що в листопаді 2007 року та в січні 2008 року отримала письмові відповіді з даних установ за якими зазначено, що оскільки вона в 2000 році звільнилась з роботи, не перебуваючи на квартирному обліку у військовій частині, тому втратила зв`язок з Міністерством оборони України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про Збройні Сили України» особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України.

Відповідно до п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року №470 (далі Правил обліку), квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання. Пункт 9 цих правил вказує, що квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації. У випадках, передбачених пунктом 41 цих Правил, підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Згідно ст.60 Житлового кодексу України ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов визначаються Правилами обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року №470. Згідно п.п.18 та 22 Правил та наказу Міноборони СРСР №285 за 1975 рік який діяв на час взяття позивача на квартирний облік, військовослужбовці та працівники (невійськовослужбовці) беруть на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини.

В судовому засіданні встановлено, що і не заперечується сторонами, що позивач була поставлена 01 вересня 1986 року (протокол №18 засідання житлової комісії) на квартирний облік.

Згідно п.31 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 року №20, зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1995 року за №43/579 працівники (невійськовослужбовці), що перебувають на квартирному обліку у виконавчих комітетах відповідних рад народних депутатів за місцем проживання, сумлінно відпрацювали у Збройних Силах не менше 15 років і працюють у військових частинах, які утримуються за рахунок державного бюджету та розміщені у містах і селищах міського типу, забезпечуються жилими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України. Надання їм жилих приміщень проводиться із фондів Міноборони згідно з чергою, визначеною на підставі контрольних списків, що ведуться за місцем роботи у порядку, передбаченому чинним законодавством. Судом встановлено, що на час видання даного наказу Міноборони позивач не знаходилась на квартирному обліку у виконкомі за місцем проживання, а пропрацювала у військовій частині менше 10 років, тому правомірно знята з квартирного обліку, а пропрацювавши 15 років з заявою в житлову комісію військової частини про зарахування на квартирний облік не зверталась, а п.12 вищевказаного Положення облікові справи осіб, взятих на квартирний облік підлягають знищенню після зняття їх з квартирного обліку через 15 років.

Наказ Міністерства оборони України від 06.10.2006 року №577 «Про організацію забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» яким було визнано нечинним наказ Міноборони №20 від 20.02.1995 року та постанова Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями» не передбачають порядку забезпечення невійськовослужбовців жилими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він з 2003 по 2007 роки проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , займаючи посаду командира. За час його служби позивач в частині не працювала. В частині були книги квартирного обліку військовослужбовців, які перебувають на черзі, що при ліквідації були здані в облвійськомат. Повідомляє, що підписував лист за №78 від 20.06.2007 року на запит адвоката, який готував йому керівник житлової комісії.

З оглянутого в судовому засіданні акту прийому-передачі від 05.12.2007 року затвердженого начальником Луцького гарнізону вбачається, що у зв`язку із розформуванням військової частини НОМЕР_3 , житловою комісією військової частини НОМЕР_3 передано до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ряд облікових справ на військовослужбовців, облікової справи позивача серед них не було, книга протоколів засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 ; книга обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень військової частини НОМЕР_3 ; журнал реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання службових житлових приміщень; книга обліку службових житлових приміщень військової частини НОМЕР_3 .

Згідно до п.30 Правил обліку, при припиненні трудових відносин з підприємством, установою, організацією громадянина, який перебував на квартирному обліку за місцем роботи, і тимчасовому виїзді на роботу в іншу місцевість (якщо за тим, хто виїхав, за законом зберігається жиле приміщення), він переводиться на облік до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання. У зазначених випадках за громадянами зберігається попередній час перебування на квартирному обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у межах, відповідно, часу їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації або часу проживання у даному населеному пункті.

Отже, посилання позивача в позові на порушення відповідачами п.30 вищевказаних Правил не є підставним, оскільки даний пункт передбачає переведення підприємствами, установами, організаціями на облік працівників до виконкому при припиненні останнім трудових відносин, де працівник перебував на квартирному обліку лише у випадку тимчасового виїзду такої особи на роботу в іншу місцевість, а позивач до такої категорії осіб не належала, оскільки на роботу в іншу місцевість не направлялась, тому посилання позивача на вищевказаний пункт Правил, як на доказ бездіяльності відповідачів не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За вищевикладених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 та облвійськомату про визнання протиправною бездіяльності у питанні переведення на квартирний облік за місцем проживання, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.11, 17, 112, 158, 160 ч.3, ст.163 КАС України, ст.60 ЖК України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п.8, 18, 22, 30, 41 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року №470, Наказом Міністерства оборони України №20 від 03.02.1995 року «Про затвердження Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», Наказом Міністерства оборони України від 06.10.2006 року №577 «Про організацію забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності у питанні переведення на квартирний облік за місцем проживання, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі, тобто з 06 квітня 2009 року. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич