Справа № 813/6310/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Справа № 813/6310/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Дитюк С.В., Прус Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у м.Львові про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби МВС у м.Львові (надалі - відповідач, УПС МВС у м.Львові), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові від 29.10.15р. №25о/с в частині звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львова з 30.10.15р.;

- зобов`язати Управління патрульної служби МВС у м.Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його перебування у вимушеному прогулі у розмірі 48898 грн. 86 коп.;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львова та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно з спірним наказом його звільнено з займаної посади у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку, однак відповідачем не проводилось службове розслідування, порушення службової дисципліни він не вчиняв. Рапорт на звільнення за власним бажанням ним написаний під примусом начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові Зозулі Ю.Г. через конфлікт, який мав місце напередодні за його участю та працівниками приватної служби охорони в розважальному закладі "Метро". Відповідачем не дотримано положень п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України щодо звільнення не раніше ніж через три місяці з дня подачі рапорту. Враховуючи викладене, важає наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначили, що оскільки позивач подав рапорт на звільнення та не вчиняв порушень службової дисципліни, службове розслідування не проводилось. У рапорті ОСОБА_1 вказав дату звільнення, тому відповідачем не порушено вимог п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Зазначили, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 проходив службу з іспитовим строком та подав рапорт про звільнення, керівництвом Управління патрульної служби МВС у м.Львові було прийняте рішення про звільнення позивача у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку. З урахуванням викладеного просили у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - ГУМВС України у Львівській області) № 478о/с від 07.07.15р. "По особовому складу" ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора патрульної служби роти №1 батальйону патрульної служби ГУМВС з іспитовим строком до 07.07.16р.

Згідно з наказом ГУМВС України у Львівській області № 592 о/с від 22.08.15р. позивача відряджено у розпорядження УПС МВС у м.Львові з 22.08.15р. Цього ж дня ОСОБА_1 наказом УПС МВС у м.Львові №3о/с призначений на посаду інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 УПС МВС у м.Львові.

Наказом №25о/с від 29.10.15р. "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) з 29.10.15р.

Вказаний наказ винесено на підставі рапорту ОСОБА_1 від 29.10.15р., в якому позивач просив звільнити його з органів внутрішніх справ з 29.10.15р., у зв`язку з тим, що знайшов більш оплачувану роботу.

З пояснень позивача та його представника, а також показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що такий рапорт було подано позивачем у зв'язку конфліктом, який мав місце напередодні у вихідний для позивача день, між ним та відвідувачами розважального закладу «Метро». При цьому, рапорт на звільнення ним було написано на пропозицію керівництва УПС МВС у м.Львові, яку позивач сприймає як тиск на себе. Дійсного наміру звільнятись з патрульної служби він не мав. Тому 30.10.15р. позивачем було подано заяву відповідачу про відкликання рапорта про звільнення.

Крім цього судом встановлено, що по факту написання рапорту на звільнення з органів внутрішніх справ відповідачем проведено службову перевірку, результати якої оформлено висновком від 29.10.15р. За результатами перевірки керівництвом УПС МВС у м.Львові задоволено рапорт позивача та погоджено звільнення його з органів внутрішніх справ у вказаний ним строк. Крім цього, звільнення позивача погоджено зі структурними підрозділами Управління патрульної служби, про що свідчить долучений до матіралів справи обхідний лист від 29.10.15р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Особливості проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.91р. (надалі - Положення).

Згідно з підпунктом "ж" пункту 63 Положення, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до пункту 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на противагу від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, зокрема, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів та іншого.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Як встановлено судом, 29.10.15р. позивач подав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 29.10.15р. у зв`язку з тим, що знайшов більш оплачувану роботу. Ця дата погоджена з керівництвом, тим самим сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Таким чином, звільнення позивача зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку є правомірним, оскільки таке прохання міститься у рапорті позивача про звільнення.

Наведена правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 24.06.14р. у справі №21-241а14 та від 14.10.14р. у справі №21-299а14, яка згідно з абзацом 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов'язковому врахуванню судом.

Судом враховано, що у рапорті від 29.10.15р. позивач виклав своє бажання звільнитись та зазначив причини, які на його думку перешкоджають подальшому проходженню служби в органах внутрішніх справ, а саме тим, що знайшов більш оплачувану роботу.

На думку суду, відповідач позбавлений можливості визнати вказані причини не поважними та відмовити у звільненні, зобов'язавши позивача продовжувати службу проти його волі, оскільки це є порушенням частини 1 статті 43 Конституції України - права позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, в даному випадку, суд не бере до уваги заяву позивача про відкликання попереднього рапорту, оскільки така заява подана ним вже після звільнення.

З метою з'ясування тверджень позивача про тиск з боку керівництва щодо написання написати рапорту про звільнення, судом допитано в судовому засіданні колишніх співробітників позивача, які були присутні при написанні рапорту про звільнення, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В судовому засіданні вказані свідки пояснили, що напередодні звільнення вони відпочивали у розважальному закладі "Метро", де приблизно о 02 год ночі виник конфлікт між охороною закладу та ними. Зранку їх викликали до начальника управління Зозулі Ю.Г., який кричав на них, виражався нецензурними словами та погрожував звільненням за порушення службової дисципліни та стягненням з них близько 200 тис грн., які було витрачено на їх навчання. Під тиском вони були змушені написати рапорти про звільнення за власним бажанням.

Судом також допитано в якості свідка батька позивача - ОСОБА_8, який повідомив, що в його сина не було наміру звільнятись з патрульної служби, у зв'язку з чим свідок разом з позивачем 30.10.15р. були на прийомі в керівництва УПС МВС у м.Львові та подали заяву про відкликання рапорту на звільнення.

Крім цього, суд переглянув інтерв'ю керівника патрульної служби у м.Львові Зозулі Ю.Г., яке позивачем долучено до матеріалів справи на електронному носії інформації.

Проаналізувавши зазначені свідчення та докази суд критично оцінює доводи позивача щодо здійснення на нього психологічного тиску при написанні рапорту на звільнення. Діючим на цей час Законом України «Про міліцію» передбачалась можливість оскарження до суду прийнятих відносно працівника міліції будь-яких рішень службових осіб органів внутрішніх справ, якщо вважає, що вони ущемлюють його гідність і особисті права, які не пов'язані із службовою діяльністю.

Крім цього, на переконання суду, працівник міліції повинен відповідати таким професійним, особистим, діловим та моральним якостям, які б унеможливлювали прийняття ним будь-яких необдуманих рішень, в тому числі на підставі незаконних наказів керівництва. Як встановлено судом, позивач до правоохоронних органів чи вищого керівництва про вчинення відносно нього протиправних дій чи психологічного тиску з боку керівництва, при написанні ним рапорту, не звертався.

Разом з цим суд зазначає, що згідно з оскаржуваним наказом ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ на підставі підпункту "і" пункту 63 Положення.

Пунктом 3 Положення передбачено, що на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров'я виконувати покладені на них обов'язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 17 Закону України "Про міліцію".

Згідно з пунктом 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та відповідальність за їх не виконання передбачені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.02.06р. №3460-IV.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_7 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

Підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби в запас передбачені пунктом 63 Положення, серед яких є звільнення у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку.

Таким чином, визначальним фактором звільнення з підстав непроходження випробування в період іспитового строку є обставини, які в своїй сукупності дають можливість стверджувати про суттєві порушення службової дисципліни з боку працівника органів внутрішніх справ.

В матеріалах особової справи позивача відсутні докази порушенням ним службової дисципліни. Не представлено таких доказів і в ході судового розгляду, а тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за підпунктом "і" пункту 63 Положення.

Таким чином, встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що причини звільнення позивача в оскаржуваному наказі сформульовані неправильно. Оскільки ні Законом України "Про міліцію", ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не врегульовано питання зміни неправильного формулювання причин звільнення, суд на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України, а саме статті 235.

Відповідно до частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в пункті 18 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу №25о/с від 29.10.15р. лише в частині формулювання підстави звільнення позивача. Відтак, для захисту порушених прав позивача слід визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.15р., в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові та змінити формулювання підстави звільнення на п. 63 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м.Львові №25 о/с від 29.10.15р., в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові.

Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 63 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на п. 63 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.