Справа № 810/4338/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2016 р. м. Київ К/800/62055/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Потрохов А.О.,

від відповідача - Борисов І.І.,

касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014

у справі № 810/4338/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-лізінг"

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача в судовому засіданні було заявлене клопотання про заміну Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на її правонаступника - Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Згідно зі ст. 55 КАС України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з досягненням податкового компромісу.

Представник відповідача в додаткових поясненнях просив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовити та розглянути касаційну скаргу по суті.

Розглянувши доводи заявленого позивачем клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 136 КАС України, сторони можуть примиритися протягом всього часу судового розгляду або заявити клопотання про надання їм часу для примирення. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно з п. 11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відтак, установленню підлягає факт досягнення сторонами по справі податкового компромісу відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Так, судом встановлено, що TOB «Оптіма-Лізинг» 05.02.2015 було подано заяву №12 про намір досягнення податкового компромісу по неузгодженим сумам податкових зобов'язань з податку на прибуток, визначеним в податковому повідомленні-рішенні від 26.06.2014 № в сумі 1199369,00 грн. та з податку на додану вартість, визначених в податковому повідомленні-рішенні від 26.06.2014 № в сумі 1955493,00 грн.

Разом з тим, рішенням Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу від 14.02.2015 №2669/10/221, на підставі п.7.підрозділу 9 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, відмовлено ТОВ «Оптіма - Лізинг» в наданні податкового компромісу.

Щодо посилання позивача на рішення Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області шодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу від 14.04.2015 №5720/10/10-06-15-01-16/1698 колегією суддів слід зазначити, що останнє не стосується спірних податкових повідомлень-рішень від 26.06.2014 № та №, оскільки, дане рішення прийнято відносно уточнюючих декларацій з податку на прибуток та уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість на підставі заяви ТОВ «Оптіма-Лізинг» про застосування податкового компромісу від 01.04.2015 №37.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Юнікс Трейд", ТОВ "АКВА-ОМЕГА ЛТД", ТОВ "Техно-Експрес" за період з 01.07.2011 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 06.06.2014 № 313-/10-06-22-04/31033785, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог пунктів 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, а саме: занижено суму податку на прибуток на загальну суму 1199369,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1 ,200.2 статті 200 Податкового кодексу України, а саме: неправомірно віднесено до податкового кредиту суму за податковими накладними, виписаними ТОВ "Юнікс Трейд" та ТОВ "Техно-Експрес" та відповідно завищено податковий кредит на загальну суму 1303662,00 грн.

Як стверджує відповідач, ТОВ «Юнікс Трейд», ТОВ «АКВА-ОМЕГА», ТОВ «Техно-Експрес» та ТОВ «Оптіма-лізинг» має ознаки нереальності здійснення фінансово - господарських операцій, спрямованих на проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на надання податкової вигоди контрагентам, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру, а тому відповідач вбачає відсутність об'єктів оподаткування при придбанні/продажу товарів (послуг) у періоді, що перевірявся.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 26.06.2014 прийняті спірні податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1199369,00 грн. за основним платежем: № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1955493,00 грн., з яких 1303662,00 грн. за основним платежем та 651831,00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт придбання позивачем товарів підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних послуг, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Враховуючи викладене, з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, судам слід з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій та зміни у їх майновому стані, як обов'язкова ознака господарської операції.

Наведені обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на її правонаступника - Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В.Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль