Справа № 804/16191/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого - судді Ніколайчук С.В.,
При секретарі - Федуркіна А.В.
Представника відповідача-1 - Ткаченко Г.І.
Представник відповідача-2 - не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області; Жовтоводський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, -
08.12.15р. ОСОБА_1, звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області; Жовтоводський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.15р. №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області через скорочення штатів;
- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області;
- стягнути з ГУМВС України в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.11.15р. по день ухвалення судового рішення;
- стягнути з Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000грн.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ з 20 червня 2012 року та займав посаду помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області до 06 листопада 2015 року. Наказом № 485 о/с від 06.11.2015р. Головного управління МВС України в Дніпропетровській області він був звільнений з органів внутрішніх справ України за п.63 «З» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Позивач вважає що вказаний наказ порушує його права, свободи та інтереси, а тому просить скасувати його та поновити його на роботі.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив позовні вимоги задовольнити.
Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. ОСОБА_1 у тримісячний термін, встановлений Законом, не був прийнятий на службу до поліції, а тому ГУМВС законно прийняте рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, як то визначено вимогами частини 1 п. 10 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію».
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ yаказом ГУМВС України в Дніпропетровській області119 о/с від 20.06.12р., що підтверджується трудовою книжкою від 20.06.12р. серії АВ №607360, перебував на службі в органах внутрішніх справ з 20 червня 2012 року та займав посаду помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС в Дніпропетровській області до 06 листопада 2015 року.
09.11.15р. із запису в трудовій книжці, яку було вручено ОСОБА_1, останьому стало відомо, що він звільнений з органів внутрішніх справ України відповідно до наказу ГУМВС №485 о/с від 06.11.15р.
Позивач стверджує, що з самим наказом про звільнення його ознайомлено не було та на час звернення до суду копію наказа йому не вручено.
Наказом №485 о/с від 06.11.15р. Головного управління МВС України в Дніпропетровській області позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України за п.63 «З» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить і такого.
02.07.2015 Верховною радою України прийнятий Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію». Набрання чинності вищевказаного Закону відтерміновано до 07.11.2015р., що визначено розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огладу на викладене, спірні правідносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі-Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі-Положення про проходження служби), Кодексом законів про працю України.
При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
В своїй постанові від 17.02.2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.
Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України під 20 грудня 1460 року № 565-XI1 "Про міліцію".
Статтею 18 Закону №565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів вну трішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Поряд з цим, слід врахувати, що на чає розгляду цієї адміністративної справиЗаконом України під 20 грудня 1460 року № 565-XI1 "Про міліцію" втратив чинність та набрав законної сили Закон України віл 12.07.2015 №580-VIII «Пpo Національну поліцію».
Відповідно до ст.1 Закону передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Тобто, позивач вважається попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.
Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.
Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.
Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.
Як видно з довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.01.2016 № 458/ВДЗ, станом на 07.11.2015р. заява про прийняття на службу до Національної поліції до ГУНП в Дніпропетровській області від ОСОБА_1 не надходила. Даний факт позивачем не заперечувався.
Позивач посилається на поданий ним до Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області рапорт від 04.11.15р., в якому ним було виявлено бажання продовжити службу в органах Національної поліції, і на те, що відповідачем за наявності рапорту не вирішено питання про переведення позивача до Жовтоводського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Вказані вище посилання позивача на рапорт від 04.11.15р. суд не бере до уваги, оскільки останнім не надано доказів про звернення з таким рапортом, в матеріалах справи рапорт від 04.11.15р. також відсутній і відповідачі заперечують про існування такого документа.
За таких обставин, суд зробив висновок, що УМВС в Дніпропетровській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушило процедуру звільнення, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказа Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.15р. №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області через скорочення штатів не підлягають задоволенню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 25.01.2011р. "Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" чітко зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч.1 ст. 40).
Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Аналогічна позиція викладена в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів».
Нормами Кодексу законів про працю України передбачено, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пунктом 5 ст.36 КЗпП.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для переведення працівника па інше підприємство необхідним є наявність певних фактів: згода працівника (заява) та відповідний наказ, в якому як підстави зазначаються реквізити заяви працівника про звільнення та реквізити листа-запиту.
Натомість матеріали справи підтверджують, що позивач відповідної заяви не подавав, відповідний наказ не видавався.
Окрім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Жовтоводський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та утворено Жовтоводський міський відділ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.
Дослідивши розпорядчі акти та норми Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI стосовно створення Національної поліції України, суд встановив, що в даному випадку відбулась ліквідація юридичної особи (міліції) з покладенням виконання функцій ліквідованого огану на новостворений орган (поліцію) та встановлено спеціальну процедуру звільнення працівників органів міліції.
Враховуючи усе вищенаведене, вимога позивача про поновлення на посаді помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області не підлягає до задоволення, оскільки позивача звільнено правомірно у зв'язку із скороченням штатів, а підстави для переведення до новоутвореного органу відсутні.
Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди з Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_1 в розмірі 5000грн., суд зазначає таке.
Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода полягає у немайнових втратах для особи, а саме: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Понесення особою моральної шкоди повинно бути підтверджене відповідними належними доказами, такі докази у справі відсутні.
Зважаючи на попередній висновок суду про правомірність винесеного наказа Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.15р. №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади помічника слідчого слідчого відділення Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області через скорочення штатів, суд вважає відсутніми будь-які підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та вимоги про стягнення з ГУМВС України в Дніпропетровській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.15р. по день ухвалення судового рішення.
Відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст.86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Керуючись статтями 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровській окружний адміністративний суд, -
В задоволенні адміністративного позову гр. ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області; відповідача-2: Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про скасування наказу - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2016 року

Суддя С.В. Ніколайчук