Справа № 182/902/14-а (2-а/0182/37/2016)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2016 рокусправа № 182/902/14-а (2-а/0182/37/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року у справі № 182/902/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 в якому, з урахуванням уточнень просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Менжинської сільської ради від 20.08.2001 року №102 в частині надання земельної ділянки 0.35 га. ОСОБА_2;

- зобов'язати виконавчий комітет Менжинської сільської ради винести рішення, яким встановити розмір виділеної земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, пропорційно до часток у праві спільної часткової власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішеннями суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на підставі приписів КАС України дійшов висновку щодо необгрунтовності позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 26.09.2006 року між Позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого Позивач придбала 31/34 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, 3/34 частини зазначеного домоволодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.04.2000 року.

В подальшому, Позивач отримала рішення виконавчого комітету Менжинської сільської ради №102 від 20.08.2001 року, яким зокрема ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку при переході права на будівлю і споруди площею 0.35 га. по АДРЕСА_1.

У своїх поясненнях Позивач наголошує, що зазначене рішення виконкому є протиправним та таким, що не відповідає реальним обставинам справи, оскільки частка ОСОБА_2 у спільному майні складає 3/34, у зв'язку з чим його частка земельної ділянки має відповідати зазначеній частині. На підставі зазначеного, Позивач звернулась до суду в порядку адміністративного судочинства, в якому просить скасувати рішення виконавчого комітету Менжинської сільської ради №102 від 20.08.2001 року в частинні надання земельної ділянки третій особі та зобов'язання прийняти рішення по встановленню Позивачу розміру земельної ділянки.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного суду України, відображеній у постанові від 29.09.2015 року по справі №826/10205/14.

В даному випадку, оскаржуване рішення виконкому фактично вичерпало свою дію після його реалізації, а саме після його надання у користування ОСОБА_2

Також, як свідчать встановлені обставини справи, Позивач вже зверталась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 3/34 частки домоволодіння. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.05.2015 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, спірні правовідносин з приводу обґрунтованості надання земельної ділянки та встановлення розміру земельної ділянки мають ознаки цивільно-правового характеру, що свідчить про необхідність їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, спірні правовідносини по даній справі не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі зокрема якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року щодо правомірності розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства та вважає за необхідне провадження у зазначеній справі закрити.

на підставі наведеного, керуючись, ч.3 ст.160, ст.157, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст.206, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року у справі № 182/902/14-а - скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко