Справа № 819/3343/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Справа № 876/1254/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

представника позивача Білецького Н.Т.,

представника відповідача Світлика О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в адміністративній справі № 819/3343/15 за позовом Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2015 року Чернелево-Руська сільська рада звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому просила скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області (надалі - УПФУ в Тернопільському районі) про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом пенсійного фонду за № 7 від 21.05.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправними та підлягає скасуванню, оскільки норма Закону, на підставі якої було застосовано до позивача фінансові санкції, втратила чинність 01.01.2011 р. у відповідності із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тобто не діяла на день винесення вищевказаного рішення.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржило УПФУ в Тернопільському районі, яке вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, оскільки відповідно до пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Крім того, посилався на порушення позивачем встановленого Кодексом адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) строку звернення із даним позовом до суду.

За клопотанням представника відповідача було проведено заміну первинного відповідача УПФУ в Тернопільському районі на його правонаступника - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, Чернелево-Руська сільська рада знаходиться на обліку в органах Пенсійного фонду України та є платником внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 р. - єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

УПФУ в Тернопільському районі 21.05.2015 р. прийнято рішення за № 7 про застосування до Чернелево-Руської сільської ради фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосовано фінансові санкції на загальну суму 71 772 грн 68 коп., за період з 16.10.2010 р. по 19.05.2015 р.

Наявність заборгованості зі сплати страхових внесків, строк її виникнення та строк погашення цієї заборгованості сторонами не оспорюються.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення УПФУ в Тернопільському районі діяло неправомірно, оскільки керувалося нормою закону, яка втратила чинність.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту другого частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка діяла до 1 січня 2011 року, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Із набранням чинності з 01 січня 2011 року підпунктом «й» пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було виключено частину дев'яту.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а відтак і накладені штрафні санкції, які виникли до 1 січня 2011 року, мають бути застосовані (стягнуті) і після 01 січня 2011 року, оскільки такі виникли в період дії пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка втратила чинність, тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення зазначеної заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 03 червня 2014 року (№ 21-172а14) та 26 листопада 2013 року (№ 21-391а13).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення УПФУ в Тернопільському районі про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом пенсійного фонду за № 7 від 21.05.2015 р. прийнято в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що позивачем порушено встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення із даним позовом до суду не заслуговує на увагу з наступних міркувань.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами цієї адміністративної справи, позивачем вживались заходи до звернення із даним позовом до суду з метою захисту свого порушеного права, а саме, позивачем оскаржено рішення № 7 від 21.05.2015 р. у адміністративному порядку до Головного управління ПФ України в Тернопільській області, за результатами розгляду якого скаргу залишено без розгляду, після того звертався до прокурора Тернопільської області щодо представництва інтересів в суді з метою оскарження вищезазначеної відповіді, відповіддю на яке 21.09.2015 р. роз'яснено про відсутність передбачених законом підстав для такого представництва. Крім того, 05.10.2015 р. позивач повторно звернувся до Головного управління ПФ України в Тернопільській області із оскарженням рішення № 7 від 21.05.2015 р.

Зважаючи на вищезазначене, враховуючи вищенаведену правову позицію Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність поважних причин для пропуску позивачем передбаченого КАС України строку звернення із цим адміністративним позовом до суду, з яким також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в справі № 819/3343/15 скасувати.

У задоволенні позову Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області про скасування рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Постанова складена у повному обсязі 11 квітня 2016 року.