Справа № 826/9654/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 жовтня 2015 року № 826/9654/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
до 1) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича 2) Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування рішення № 19772040 від 04.03.2015 та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення № 19772040 від 04.03.2015 та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України було протиправно відмовлено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Маяковського, 5 кадастровий номер :18:011:0012.

У судовому засіданні 13.07.2015 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, 03.08.2015 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення від Міністерства юстиції України, в яких відповідач-2 стверджував, що рішення щодо проведення державної реєстрації права власності чи відмови у її проведенні приймає виключно державний реєстратор в межах наданих повноважень та з урахуванням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2008 між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (іпотекодержатель) та ТОВ Інвестиційна науково-промислова компанія «ОЗОТ» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № І-33-2008, відповідно до якого іпотекодавець для забезпечення повернення кредитних ресурсів передає іпотекодержателю нерухоме майно: земельну ділянку загальною площею 959,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Маяковського, 5, кадастровий номер :18:011:0012 та земельну ділянку загальною площею 806,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Маяковського, 3, кадастровий номер :18:011:0043, що належить іпотекодавцю на праві власності.

Відповідно до умов даного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язання, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані або будуть виконані неналежним чином. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса (безспірний порядок), або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» або продажу іпотекодержателем від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

17.02.2015 Державною реєстраційною службою України зареєстровано заяву за реєстраційним номером 10252645, що надійшла від представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

04.03.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчуком Андрієм Вікторовичем було прийнято рішення № 19772040 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким було відмовлено Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Маяковського, 5 кадастровий номер :18:011:0012, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема, в рішенні зазначено наступне: «Згідно поданого договору іпотеки від 03.03.2008 перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя здійснюється у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до редакції статті 37 вказаного Закону, яка діяла на момент укладення договору та до набрання чинності Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є саме договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.».

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", не погоджуючись з такою позицією відповідачів, звернулося до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно із частиною п'ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до пункту першого статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна закріплена постановою КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 868, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до пункту 36 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

В пункті 37 Порядку № 868 зазначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до пункту 39 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке набувається у зв'язку з настанням або ненастанням певної події, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події.

Згідно із пунктом 46 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до пункту 63 Порядку № 868, під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", - державний виконавець.

Отже, з наведених норм Порядку № 868 вбачається, що обов'язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки.

Як підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Маяковського, 5 кадастровий номер :18:011:0012.

В пункті 11.3.1 договору іпотеки від 03.03.2008 № І-33-2008 зазначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

В статті 37 Закону України «Про іпотеку» (редакція від 23.02.2006, яка діяла на момент укладення договору № І-33-2008 від 03.03.2008) закріплено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» (редакція від 23.02.2006, яка діяла на момент укладення договору № І-33-2008 від 03.03.2008), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» прирівнюється до відповідного застереження в договорі іпотеки саме посилання на статтю 37 Закону України "Про іпотеку", що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від18 вересня 2012 року.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України за результатами розгляду заяви ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 17.02.2015 № 10252645 було прийнято рішення від 04.03.2015 № 19772040 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки позивач не подав державному реєстратору договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

В той же час, судом було встановлено, що в договорі іпотеки № І-33-2008 від 03.03.2008 міститься посилання на статтю 37 Закону України "Про іпотеку", що відповідно до статті 36 даного Закону прирівнюється до відповідного застереження в договорі іпотеки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення № 19772040 від 04.03.2015 підлягає задоволенню.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання Міністерство юстиції України розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та прийняти рішення за наслідками розгляду такої заяви щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» спрямована на майбутнє, оскільки дане рішення має бути прийнято відповідачем-2 з урахуванням висновків суду в даній справі, а, відтак, суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорука А.В. від 04.03.2015 № 19772040 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

А.Б. Федорчук