Справа № 825/138/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/138/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про розірвання контракту та звільнення від проходження служби,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив, з урахуванням уточнень, розірвати контракт, укладений між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про проходження військової служби у Збройних Силах України від 09 вересня 2014 року та звільнити його від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 09.09.2014 між ОСОБА_1 (військовослужбовець) та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 9-10).

Пунктом 1 вказаного Контракту визначено, що громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом.

Згідно з п. 3 Контракту цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.

Пунктом 9 Контракту передбачено, що умови контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 у справі №825/1685/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_1 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 20-23).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги позивачів задоволено і визнано протиправними та скасовано накази Генерального штабу Збройних Сил України від 18.05.2015 № 119 РС та Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 21.05.2015 №104 щодо увільнення та призначення на посади за новим місцем служби (а.с. 24-26).

08 вересня 2015 року, тобто до закінчення строку дії контракту, ОСОБА_1 подав заяву на адресу Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , в якій на підставі п. «з» частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» просить розірвати контракт від 09.09.2014, укладений між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та звільнити його від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади (а.с. 29).

Листом від 15.09.2015 №911 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що з 18.03.2014 Збройні Сили України переведені на умови функціонування в особливому періоді. Під час дії особливого періоду звільнення військовослужбовців з лав Збройних Сил України проводиться відповідно до частини восьмої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Звільнення військовослужбовців у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено (а.с. 30).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки не встановлено допущення систематичного (два і більше разів) порушення умов контракту командуванням протягом останніх 12 місяців служби позивача, крім того, під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту з боку командування, відтак підстави для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 09.09.2014 відсутні.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відносини щодо проходження військової служби, а також питання щодо звільнення (поновлення на службі) врегульовано спеціальним законодавством, а саме Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Згідно із частиною першою ст. 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ст.19 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. «з» частини шостої ст.26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

За правилами частини дев`ятої ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження військової служби за контрактом визначений розділом ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення.

Згідно з підпунктом 2 пункту 35 Положення проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з» та «к» частини шостої статті 26 Закону №2232-XII.

Згідно з п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Разом з тим, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача щодо систематичного невиконання умов контракту з боку командування військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, з огляду на наступне.

Пунктом 2.12 Інструкції №170 визначено, що про дострокове розірвання контракту за наявності підстав, передбачених пунктами «б», «в», «д», «з» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець повідомляє командування військової частини рапортом на звільнення з військової служби.

Абзацом 5 п.2.12 Інструкції №170 вставлено, що систематичним невиконанням умов контракту командуванням є невиконання одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця.

Відповідно до п. 2.13 Інструкції №170 рішення посадової особи про відмову військовослужбовцю в укладенні нового контракту, розірвання контракту через систематичне невиконання його умов приймається на підставі результатів щорічного оцінювання, з урахуванням рекомендацій атестаційної комісії і клопотання безпосереднього командира (начальника), а також висновків спеціальної комісії, якщо вона утворювалась. Забороняється відмовляти в укладенні нового контракту або припиняти дію контракту у зв`язку із систематичним невиконанням його умов через інші причини або у порядку, не передбаченому законодавством.

Однак, позивачем не доведено систематичного (два і більше разів) порушення умов контракту протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався у встановленому порядку та строки до командування із рапортом про дострокове розірвання контракту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту останнім.

Подана позивачем на адресу Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 заява, у якій він просив розірвати укладений з ним контракт, звільнити його від проходження служби у Збройних силах України та надати письмову відповідь (а не прийняти рішення) за цією заявою для подальшого звернення до суду, не може розглядатися як рапорт у розумінні вимог Положення №1153/2008 та Інструкції №170.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову про примусове розірвання зазначеного контракту.

Водночас, згідно абзацу третього частини першої ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №1126-VII «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.

При цьому, пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

У свою чергу, підстави щодо звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду визначені у частині восьмій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де зокрема, відсутня така підстава для звільнення з військової служби як «систематичне невиконанням умов контракту командуванням».

У той же час, як встановлено судом першої інстанції, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 №1126-VII «Про часткову мобілізацію» Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що особливий період є наслідком оголошення мобілізації та не може існувати сам по собі за межами дії мобілізації, з огляду на наступне.

Приписами ст.1 Закону України №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Відтак, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у справі №825/1685/15-а від 27.08.2015, якою визнано протиправним та скасовано наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.05.2015 № 119РС (по особовому складу) щодо увільнення та призначення на посади військовослужбовців, у тому числі позивача, а також скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №104 від 21.05.2015 (по стройовій частині), колегією суддів не беруться до уваги, оскільки наказ №104 від 21.05.2015 скасовано у зв`язку із тим, що він є похідним від наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.05.2015 №119РС.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки позивачем не доведено факту систематичного (два і більше разів) невиконання умов контракту командуванням протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця, підстави для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України відсутні, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.