Справа № 802/168/16-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 березня 2016 р. Справа № 802/168/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Зюбанова В.В., Сугак А.П., Вольвенко Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ) в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 28.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та ТОВ "Укрпромбанк" було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивачу було надано кредит на загальну суму 76000,00 доларів США. В той же час, отриманий кредит в подальшому був частково погашений, а щодо іншої частини банком (АТ "Дельта Банк") було прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості. Вважає, що відсотки за користування кредитом нараховані їй банком відповідно до умов договорів та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню, а тому, на її думку, нею правомірно не включено до річної податкової декларації суми анульованої банком заборгованості в розмірі 91112,46 доларів США по нарахованих відсотках за користування кредитом. За таких обставин, просила оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасувати, а позов задовольнити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі. При цьому, визнав, що анульована сума заборгованості по тілу кредиту підлягає оподаткуванню.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, подавши письмові заперечення (а.с.44-46). В їх обґрунтування зазначили, що за результатами перевірки позивача встановлено, що останньою отримано дохід у вигляді додаткового блага від ТОВ "Укпромбанк" (в подальшому на праві відступлення АТ "Дельта Банк") в сумі 1384919,41 грн., який не відображено нею у декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік. Таким чином, на думку податкового органу позивачем порушено абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податковим органом правомірно та обґрунтовано прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. За таких підстав, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в період з 31.08.2015р. по 04.09.2015р. головним державним ревізором-інспектором Вінницької ОДПІ Вольвенком Р.О. проведено позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_5 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки складено акт від 11.09.2015р. № 2472/1701/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ОСОБА_5 частини «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в результаті чого за 2014р. занижено загальний річний оподаткований дохід на суму 1384919,41 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 235192,70 грн.

28 вересня 2015 року, на підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 235192,7 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 58798,17 грн.

Не погодившись з висновками податкового органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Суд при вирішення спору по суті застосовує положення ПК України в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення.

Так, згідно п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 47 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України регламентовано, зокрема, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом (абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

В той же час, абз. 2 п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що сума прощеного (анульованого) боргу є доходом фізичної особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку п. 167.1 ст. 167, п. 176.1, ст. 176 ПК України лише в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.

При цьому, прощення боргу за відсотками по кредиту не є оподатковуваним доходом фізичної особи і відповідно, на таку суму прощеного (анульованого) боргу податок на доходи фізичних осіб не нараховується.

Вказана позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 21.04.2015 у справі № К/800/60395/14.

Суд оцінюючи наведені вище норми ПК України з урахуванням наявних документів в матеріалах справи звертає увагу на наступне.

Так, між ОСОБА_5 (ОСОБА_5) (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (Вінницька філія) укладено кредитний договір №1376-002/ФКВ-08 від 14.07.2008р. Згідно предмету договору банк надає позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту - 76000,00 доларів США, строк кредитування - 300 місяців, дата повернення кредиту - 13.07.2033р., процентна ставка за користування кредитом - 15% річних, комісія за надання кредиту - 1,5% річних та комісія за видачу готівкових коштів - 0,3% річних.

В подальшому, 20.11.2014р. між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Вінницьке відділення) (в результаті заміни кредитора на праві відступлення) та позивачем укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №1376-002/ФКВ-08 від 14.07.2008р. (далі - додатковий договір).

Згідно п. 2 додаткового договору сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 91112,46 доларів США, у відповідності до ст.605 Цивільного кодексу України.

Підписанням даного додаткового договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно із абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 1384919,41 грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації (п.3).

Також, згідно п. 4 додаткового договору сторони домовилася, що п. 2 цього ж договору починає застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менш ніж 30000,00 доларів США на рахунок НОМЕР_3, відкритий в АТ "Дельта Банк" (а.с.16-17).

В той же час, з долученої до матеріалів справи довідки №05-3086800, виданої 01.10.2015р. тимчасовою адміністрацією Вінницького відділення АТ "Дельта Банк", вбачається, що сума анульованої ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 91112,46 доларів США складається з основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 35746,00 доларів США та суми відсотків за користування кредитом у розмірі 55366,46 доларів США (а.с.15).

З вказаного слідує, що тіло кредиту, яке було прощено (анульовано) становить - 35746,00 доларів США.

Офіційний курс встановлений Національним Банком України станом на дату укладання додаткового договору становив 15,2 грн. за 1 долар США, а тому загальна сума прощеного (анульованого) боргу становить - 1384919,41 грн. При цьому, тіло кредиту, яке було прощено (анульоване) становить - 543343,14 грн.

Разом з цим, згідно акту перевірки від 11.09.2015р. № 2472/1701/НОМЕР_1, листом АТ "Дельта Банк" від 16.07.2015р. № 5260 повідомлено, що сума додаткового блага (прощеного боргу) по фізичній особі ОСОБА_5 складає 1384919,41 грн.

Приймаючи до уваги зазначене, суд вважає за необхідне, в даному випадку, використовувати інформацію щодо прощеного (анульованого) боргу, яка зазначена в довідці №05-3086800 від 01.10.2015р., оскільки в акті перевірки не зазначено розрахунку суми прощеного (анульованого) боргу, не досліджено обставин наявності прощеної пені, відсотків за кредитним договором №1376-002/ФКВ-08 від 14.07.2008р.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що анульована позивачу банком заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 55366,46 дол. США (дорівнює еквіваленту 841576,28 грн.) не є доходом, отриманим як додаткове благо, оскільки в розумінні ст.164 Податкового кодексу України до поняття додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього кодексу) відноситься сума боргу платника податку, анульованого кредитором. А тому, відповідач помилково відносить до додаткових благ і прощені банком позичальнику відсотки за користування коштами за кредитним договором. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку законодавець має на увазі оподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, яке повинно бути реальним, тобто таким, яке можливо використати при реалізації прав, свобод та обов'язків.

Більше того, як встановлено судом, на виконання обов'язку по поверненню кредиту ОСОБА_5 було фактично повернуто на рахунок банку суму коштів, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту, що, в свою чергу, не може призвести до збільшення його загального майнового стану, забезпечення приросту його активів у тій чи іншій формі.

Водночас, анульована банком сума основного боргу ОСОБА_5 в розмірі 35746,00 доларів США (дорівнює еквіваленту 543343,14 грн.) (тіло кредиту), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2015 року включає в себе як правомірно, так і неправомірно нараховані суми податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій.

Суд може скасувати таке повідомлення-рішення в частині неправомірно нарахованої суми лише в тому випадку, коли неправомірно нараховані суми можна математичним шляхом відокремити від правомірно нарахованих. В іншому випадку суд повинен скасувати в повному обсязі таке повідомлення-рішення як неправомірне винесене, оскільки суд не повинен підміняти податковий орган, приймаючи замість нього рішення про нарахування податкових зобов'язань, які б відповідали вимогам законодавства.

В рамках даної справи можливо відокремити правомірно нараховану суму податку на доходи фізичних осіб, яка визначена в спірному податковому повідомленню-рішенню від неправомірно нарахованої.

Так, згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», у 2014 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Тобто, десятикратний розмір мінімальної заробітної плати становив - 12180,00 грн.

Як слідує з акту перевірки, сума податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_5 розраховувалась за ставкою 15 % (дохід, що не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати) та 17 % (дохід, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати).

Враховуючи зазначене, розрахунок податку з доходів фізичних осіб по тілу кредиту, яке було прощено (анульоване) ОСОБА_5 становить:

1827,00 грн. за ставкою 15 % (12180,00 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати) х 15%);

90297, 73 грн. за ставкою 17% ((543343,14 грн. (тіло кредиту, яке було прощено (анульоване)) - 12180,00 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, що оподатковується за ставкою 15%)) х 17%).

Загалом податок з доходів фізичних осіб, який підлягає сплаті позивачем становить 92124,733 грн. (1827,00 грн. + 90297,733 грн.), а не 235192,7 грн., як визначено податковим органом в акті перевірки та покладено в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на вказане, сума штрафних санкцій, з урахуванням приписів п. 123.1 ст. 123 ПК України та п. 120.1 ст. 120 ПК України становить 23031,183 грн. (92124,733 грн. х 25%), а не 58798,17 грн., як вказано у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні (а.с.7).

Таким чином, в контексті наведеного, суд дійшов висновку, що хоча відповідачем правильно встановлено порушення ОСОБА_5, норм Податкового кодексу України, однак не вірно, без належної перевірки всіх обставин справи та документів, визначено суму податку з доходів фізичних осіб і відповідно суму штрафних санкцій.

За таких обставин, наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині, а відтак - часткового задоволення позовних вимог.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2015 року в частині збільшення грошового зобов'язання ОСОБА_5 з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 178834,954 грн., в т.ч. 143067,967 грн. (235192,7 грн. - 92124,733 грн.) за основним платежем та 35766,987 грн. (58798,17 грн. - 23031,183 грн.) за штрафними (фінансовими) санкціями, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством.

Згідно зі ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на анульовану позивачу суму заборгованості по відсотках.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що при зверненні до суду позивач не сплатила судовий збір у передбаченому законом порядку і розмірі.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України № 3674-VI, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Як визначено абз. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України №3674-VI, судовий збір справляється зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Заявлений позивачем адміністративний позов містить вимоги майнового характеру, оскільки останні впливають на її майновий стан, а тому ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову.

Враховуючи те, що позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення про збільшення її суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 293990,87 грн., при зверненні до адміністративного суду остання повинна була сплатити 2939,90 грн. судового збору (1% від293990,87 грн.).

Відтак, в зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково, тому з позивача на користь Державного бюджету України слід стягнути несплачений судовий збір у розмірі 1175,96 грн.; також до Державного бюджету України слід стягнути судовий збір в розмірі 1763,94 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 28.09.2015 року № в частині збільшення ОСОБА_5 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 143067,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 35766,99 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1175,96 грн. (одна тисяча сто сімдесят п`ять гривень 96 копійок) за такими реквізитами: Отримувач УДКСУ у м. Вінниці, код платежу 22030101; , банк отримувача ГУ ДКСУ у Вінницькій області; МФО: 802015; рахунок отримувача 4002 за подання адміністративного позову до Вінницького окружного адміністративного суду.

Присудити з Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1763,94 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят три гривні 94 копійки) за такими реквізитами: Отримувач УДКСУ у м. Вінниці, код платежу 22030101; , банк отримувача ГУ ДКСУ у Вінницькій області; МФО: 802015; рахунок отримувача 4002.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна