Справа № 303/1480/16-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Справа № 876/2374/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2016 року у адміністративній справі №303/1480/16-а за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2016 року позивач - Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до відповідача - громадянина Афганістану ОСОБА_2 в якому просив на підставі п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина Афганістану ОСОБА_2 спільно з братом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження. Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_2 спільно з братом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більше як дванадцять місяців.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2016 року примусово видворено з України громадянина Афганістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, та його неповнолітнього брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до країни походження.

Затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення гр. Афганістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, та його неповнолітнього брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більше як на дванадцять місяців.

Допущено негайне виконання постанови.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що видворення можливе за рішенням суду, якщо іноземець не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Рішення відповідачу про примусове повернення з України зрозумілою мовою не вручалося, можливості добровільно повернутися до країни народження надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що гр. Афганістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, та його неповнолітнього брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибули в Україну незаконно. 07 березня 2016 року на території Берегівського району Закарпатської області затримані за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску.

10.03.2016 року Берегівським районним судом Закарпатської області громадянина Афганістану ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

10.03.2016 року Берегівським районним судом Закарпатської області громадянина Афганістану ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КпАП України та застосовано захід впливу у вигляді попередження.

Іноземці та особи без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтями 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ ""Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VІ), ст. 13 Закону України від 7 червня 2001 року № 2491-ІІІ "Про імміграцію".

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Виходячи з положень зазначеної норми та роз'яснень, викладених в абзаці другому пункту 29 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особі без громадянства в Україні", примусовому видворенню з України підлягають іноземці та особи без громадянства у випадку, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про повернення або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не подано жодних доказів того, що рішення про примусове повернення з України вручено відповідачу без належного перекладу.

Відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон №3671-VI) біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортури, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Судом не встановлено жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутня у відповідача можливість самостійного повернення на Батьківщину, оскільки у нього відсутні кошти для легального повернення на територію Ісламської Республіки Пакистан; відсутність документів на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відсутність на території України родинних зв'язків; а також відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом, свідчать про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2016 року у адміністративній справі №303/1480/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 12 квітня 2016 року.