Справа № 242/238/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кротінов В.О.
Суддя-доповідач - Шишов Олег Олексійович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року справа №242/238/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2016 р. у справі № 242/238/16-а (головуючий І інстанції Кротінов В.О.) за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області третя особа Управління Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області про поновлення строку для подання скарги, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії,- ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, апелянт) звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області третя особа Управління Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області про поновлення строку для подання скарги, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 48755086 від 16.10.2015, винесеної заступником начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Петренко О.С. до Управління пенсійного Фонду України в м.Селидове Донецької області; зобов'язання начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Макарову М.В виконати в повному обсязі при примусовому виконанні виконавчий лист по справі № 2-а-1066/2009р., виданий 12.08.2015 Селидівським міським судом Донецької області, про зобов'язання Управління пенсійного Фонду України в м.Селидове Донецької області провести перерахування та виплату ОСОБА_2 з 01.06.2009 пенсії по інвалідності(основної та додаткової) відповідно до ст.50 ч.4, ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб - було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, ухвалюючи 16 жовтня 2015 року постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на підставі постанови Селидівського міського суду Донецької області від 28.08.2009 року діяв правомірно та у відповідності до положень діючого законодавства з виконання судових рішень.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що представники державної виконавчої служби не здійснили заходів для належного виконання вказаної постанови суду.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

За правилами частинипершої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 28.08.2009 року по справі №2-а-1066/2009, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2014 року, ОСОБА_2 до УПФУ в м.Селидове було задоволено, визнано протиправними дії та зобов'язано провести перерахування та виплату з 01.06.2009р. пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до ст.50 ч.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. 28 серпня 2009 року Селидівським міським судом Донецької області було видано ОСОБА_2 виконавчий лист № 2а-1066-2009, яким зобов'язано УПФУ в м.Селидове Донецької області провести перерахування та виплату ОСОБА_2 з 01.06.2009 р. пенсії по інвалідності(основної та додаткової) відповідно до ст.50 ч.4, ст..54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімума для непрацездатних осіб.

Як вбачається з листа УПФУ в м.Селидове Донецької області, що позивачу за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28.08.2009 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2014 р. ОСОБА_2 було зроблено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Нарахований борг за період з 01.06.2009 р. по 25.03.2010 р.(період знаходження на інвалідності по 3 групі) склав 25863,85 грн.

31.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2015 року ОСОБА_2 було поновлення строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

18.09.2015 року було винесено постанову ДВС Селидівського МУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП № 48755086.

21.09.2015 року начальником ВДВС Селидівського МУЮ була направлена вимога до Селидівського УПФУ в м.Селидове Донецької області щодо виконання виконавчого документа.

Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області у своєму листі за № 6819/03 зазначає, що Управлінням Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28.08.2009 року було здійснено перерахунок пенсії громадянину ОСОБА_2 з 01.06.2009 року та нарахована заборгованість. Однак з Держбюджету України не надійшли додаткові кошти в обсягах, що можуть забезпечити фінансування донарахованих сум.

16.10.2015 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження винесена у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Закон № 606-XIV визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).Стаття 5 Закону № 606-XIV передбачає, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно части 2 зазначеної статті, державний виконавець зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що частиною 3 зазначеної статті, встановлено права якими наділений державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження та якими він користується для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

За частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 та 2 частини 2 зазначеної статті, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

За частино 2 та 3 зазначеної статті, у випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 50 Закону № 606-ХІV).

Згідно пункту 8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється за умов, визначених статтею 75 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону № 606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до положень частини першої статті 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що державний виконавець користається певними правами та вживає відповідні заходи примусового виконання рішень які достатньо для реального виконання рішення суду на користь стягувача.

Разом з цим, застосування державним виконавцем положень пункту 11 частини 1 статті 49, частини 3 статті 75 Закону № 606-XIV як підставу закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, можлива лише при виконанні рішень майнового характеру, зокрема про стягнення грошових коштів або про звернення стягнення на майно.

При цьому, стаття 75 Закону № 606-XIV лише передбачає загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, тобто, вказана норма застосовується у разі вчинення усіх передбачених дій щодо виконання рішення суду.

Накладення штрафу на боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є відповідальністю боржника за невиконання рішення, яке має бути спрямоване на стимулювання своєчасного і в повного виконання рішення боржником. Разом з цим, відповідно до матеріалів справи, вже після прийняття спірної постанови, вказані рішення були скасовані в судовому порядку, а за результатами розгляду подання прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем також направлялась вимоги державного виконавця. Проте, вказані заходи примусового виконання рішень, які вживав державний виконавець, фактично не було достатньо для реального виконання рішення суду на користь стягувача.

У судовому засіданні встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області було зроблено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Нарахований борг за період з 01.06.2009 р. по 25.03.2010 р.(період знаходження на інвалідності по 3 групі) склав 25863,85 грн.

Підставою для закінчення виконавчого провадження стали листи УПФУ, яким державного виконавця повідомлено, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження управлінням був проведений перерахунок пенсії позивача та нараховано 25863 грн.85 коп. проте на даний час на рахунок управлінню пенсійного фонду не надійшли відповідні кошти з державного бюджету для виплати їх в рахунок виконання судових рішень.

Тобто, в даному випадку ОСОБА_2 зроблено перерахунок його пенсій, а зазначених виплат згідно перерахунку не було здійснено.Колегія суддів зазначає, що резолютивна частина постанови суду, викладена у виконавчому листі від 22.09.2014 року, носить зобов'язальний характер і не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Таким чином, колегія суддів вважає що державним виконавцем не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів наголошує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, гарантована неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження в даному випадку позбавляє позивача права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання і фактично узаконює невиконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд визначену статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що у встановлений державним виконавцем строк, судове рішення було виконано не в повному обсязі, колегія суддів дійшла до висновку, що державний виконавець, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, діяв всупереч вимог Закону № 606-XIV.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню з викладених в постанові підстав, а постанова суду першої інстанції - скасуванню.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови якою позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2016 р. у справі № 242/238/16-а -задовольнити.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2016 р. у справі № 242/238/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 16.10.2015 року ВП № 48755086 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-1066 (у справі №2-а-1066/2009), виданого 12.08.2015 року Селидівським міським судом Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Колегія суддів: О.О.Шишов

І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов