Справа № 815/3636/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3636/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2;

представника відповідача - Панчошака О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення та поновлення на посаді,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням останніх уточнень (а.с.153), просив:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу ГУ МВС України в Одеській області від 27 травня 2015 року №1805 «Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області», згідно якого його звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області по особовому складу від 18 червня 2015 року №378 о/с про звільнення зі служби з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- поновити на посаді старшого оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України.

В обґрунтування позову позивач зазначив про відсутність доказів щодо вчинення ним дискредитаційного проступку, про чисельні порушення з боку органу владних повноважень, допущених при його звільненні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судового рішення у зв'язку з тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На думку апелянта, це призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить винести нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа до суду апеляційної інстанції не з'явилася, належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, остання посада - старший оперуповноважений СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, спеціальне звання - майор міліції.

У матеріалах службового розслідування викладені наступні обставини.

Так, 15 січня 2015 року старшим слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковником міліції Абрамовою Н.В. було розпочато відносно ОСОБА_6 кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 319 КК України.

При цьому, підполковник міліції ОСОБА_5 у порушення вимог ст. 40 КПК України, без оформлення необхідних доручень, залучила до проведення слідчих дій старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_1

Наприкінці січня 2015 року, підполковник міліції Абрамова М.В. та майор міліції ОСОБА_1, прибули до робочого кабінету головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоров'я» ОСОБА_8, де у порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-1V, вимог п. 7.2. Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, Присяги працівників ОВС України і зобов'язання наданого ними при прийнятті на службу в ОВС України, почали схиляти останнього на те, щоб він вплинув на підлеглого ОСОБА_6 з метою надання ним неправомірно вигоди.

20 лютого 2015 року прокуратурою м. Одеси за зверненням гр. ОСОБА_9 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, було відкрито кримінальне провадження № 0000018, яке внесено до ЄРДР.

16 березня 2015 року підполковник міліції ОСОБА_10 та майор міліції ОСОБА_1, якого остання допустила до участі у проведенні слідчих дій, почали вимагати у ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 5000 доларів США за не ініціювання питання про відсторонення його від займаної посади та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364 та ст. 367 КК України.

При цьому майор міліції ОСОБА_1 надавав поради ОСОБА_6 щодо конспірації, а саме останній повинен зателефонувати підполковнику міліції ОСОБА_5 та повідомити, що у нього є в наявності «документи», внаслідок чого, остання повинна була зрозуміти, що він готовий передати їй грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

18 березня 2015 року о 10:48 год. ОСОБА_6 знову прибув до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС, при цьому підполковник міліції ОСОБА_10 у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20 вересня 2013 року № 1629/Рт та наказу ГУМВС в Одеській області від 30 січня 2012 року № 110 де прибуття останнього у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених знову не зареєструвала.

У подальшому підполковник міліції ОСОБА_10 після проведення слідчих дій у своєму службовому кабінеті надала вказівку ОСОБА_6 залишити «документи» - грошові кошти в сумі 5000 доларів США на столі у суміжному кабінеті.

Цього ж дня, 18 березня 2015 року працівниками УСБУ в Одеській області спільно з працівниками прокуратури м. Одеси, в порядку ст. 208 КПК України, затримано старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 та старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1

Після чого, 19 березня 2015 року позивачу повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) (а.с.41-43).

20 березня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі, з визначенням розміру застави (а.с.38-40).

Поряд з цим, Наказом ГУМВС України в Одеській області № 962 від 19 березня 2015 року, який в подальшому був змінений Наказом №1111 від 01 квітня 2015 року, призначено службове розслідування за фактом затримання працівників Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковника ОСОБА_5 та майора міліції ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України (а.с.35-36).

15 травня 2015 року начальником ГУМВС України в Одеській області затверджено висновок службового розслідування проведеного за фактом затримання вказаних працівників Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.63-67).

Даним висновком встановлено порушення старшим оперуповноваженим СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_1 вимог: ст. ст.2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІУ, п. 6.3. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14 серпня 2012 року № 700, п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, та пунктів 11, 12 функціональних обов'язків оперуповноваженого,

До того ж висновок службового розслідування свідчить про низькі морально-ділові якості позивача, про ігнорування ним вимог чинного законодавства України, що виразилося у примушуванні головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоров'я» ОСОБА_8 до застосування впливу на підлеглого ОСОБА_6 щодо надання ним неправомірної вигоди працівникам міліції, вступі у неділові стосунки з останнім, вимаганні від нього неправомірної вигоди за не ініціювання питання про відсторонення його від посади лікаря та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364, ст. 367 КК України, безпідставному прийнятті участі у проведенні слідчих дій.

Даним документом визначено необхідність звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На підставі вищенаведеного висновку, ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2015 року прийнято наказ № 1805 «Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області», в пункті 1 якого зазначено про звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 (а.с.69-71).

Із даним наказом позивача було ознайомлено 09 червня 2015 року, про що свідчить його підпис на а.с.178 об.

На виконання вищезазначеного наказу ГУМВС України в Одеській області 18 червня 2015 року виданий наказ № 378 о/с, яким майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 18 червня 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.74).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з правовою позицією суб'єкта владних повноважень щодо порушення позивачем вимог законодавства, яке регулює проходження служби в органах внутрішніх справ та встановлює, що вищим моральним змістом службової діяльності такого працівника є захист людини, її життя і здоров'я, честі та особистої гідності, невід'ємних прав і свобод.

Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при постановленні рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Спірні правовідносини на момент їх виникнення регулювалися Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІУ (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), Наказом від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941, Присягою працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №382 від 28 грудня 1991 року.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції наполягав на тому, що вчинення особою рядового або начальницького складу кримінального правопорушення, пов'язаного з отриманням неправомірної вигоди є іншою підставою для звільнення, яка передбачена пунктом 67 Положення № 114, а оскільки вироку суду немає, то і підстав для звільнення позивача також.

Суб'єкт владних повноважень вважає, що в діях позивача існує склад дискредитаційного проступку.

Тому, для правильного та об'єктивного вирішення даного спору необхідно встановити, що розуміється під терміном - «дискредитація».

Аналізуючи складові цього поняття можливо дійти до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Відповідно до пункту 66 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Тобто, в пункті 66 даного Положення визначено не окремий вид відповідальності працівника органів внутрішніх справ, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за пунктом 66 Положення № 114 є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, а тому звільнення за цим пунктом може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який став підставою для звільнення за пунктом 66 Положення № 114, повинен бути доведеним.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Так, зі спірного наказу та висновку службового розслідування вбачається, що підставою для звільнення позивача слугувало порушення ним норм службової та професійної етики, нехтування інтересами служби, що призвело до дискредитації звання працівника міліції та порушення кримінальної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення, яке не пов'язано з порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироку суду.

При цьому, як правильно зауважив апелянт, що засуджені за вчинення злочину особи рядового і начальницького складу підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду за п. 67 Положення № 114, а позивача звільнено за іншою підставою, а саме за дискредитацію (п. 66 Положення № 114).

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність вироку у вищезазначеній кримінальній справі відносно позивача не може бути обставиною для висновку про те, що дискредитації з боку останнього, під час встановлених службовим розслідуванням фактів, не було.

Під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ і власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Саме за такими критеріями і слід оцінювати рішення суб'єкта владних повноважень та враховувати, що законність такого не пов'язана з наявністю чи відсутністю рішення у кримінальній справі.

Крім того, навіть виправдальний вирок не може бути безпідставним доказом для поновлення позивача на посаді, оскільки скоєння останнім вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу знайшло своє підтвердження в ході службової перевірки за вказаними фактами.

За приписами ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За таких обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять достатню кількість доказів того, що позивач, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ, вчинив проступок, який є несумісним з вимогами працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Все це є свідченням недотримання позивачем норм професійної та службової етики, доказує той факт, що майор міліції ОСОБА_1 не приймав заходів стосовно зміцнення службової дисципліни, забезпечення законності та статутного порядку, не був прикладом у дотриманні правового порядку, а, отже, скоїв вчинок, який дискредитує звання службової особи органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про міліцію», працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом та діє в його межах.

Відповідно до пункту 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України права, обов'язки і відповідальність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з Присягою працівника органів внутрішніх справ України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 працівник міліції бере на себе зобов'язання завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства.

Основні професійно-етичні норми працівника органів внутрішніх справ України, закріплені в наказі Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України».

Пунктами 1.1, 2.2 та 3.2 вказаних Правил визначено, що кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до такого морального принципу як лояльність, що передбачає вірність державі, повагу і коректне ставлення до державних та громадських інститутів, державних службовців.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Пунктом 4.1 Правил встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, а саме: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує органи внутрішніх справ(частина 3 пункту 7.8 Правил).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Аналіз норм чинного законодавства України, свідчить про те, що позивач, перебуваючи на посаді працівника органів внутрішніх справ, порушив норми Дисциплінарного статуту, вчинок скоєний ним підриває довіру до працівників міліції та є несумісним з вимогами Законів, в результаті чого колегія суддів вважає, що звільнення позивача за п. 66 Положення № 114 є цілком законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що Наказ ГУМВС України в Одеській області № 962 від 19 березня 2015 року «Про проведення службового розслідування за фактом затримання слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України», підписаний неповноважною особою, тобто заступником начальника ГУМВС України в Одеській області Цветковим Д.О. не приймаються колегією суддів, оскільки даний Наказ стосується слідчого Абрамової Н.В.

Службове розслідування відносно ОСОБА_1 було проведено на підставі Наказу ГУМВС України в Одеській області №1111 від 01 квітня 2015 року, підписаного тимчасово виконуючим обов'язки - ОСОБА_12, який має ті ж самі права та обов'язки, що і начальник. Зазначене підтверджується Наказом від 27 березня 2015 року № 1063 «Про покладання тимчасового виконання обов'язків начальника ГУМВС України в Одеській області на полковника міліції ОСОБА_12.» (а.с.174).

Таким чином, посилання апелянта на те, що службове розслідування проводилося за наказом, який підписаний неповажною особою, є безпідставним та необґрунтованим.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт наполягає на тому, що йому не надавали для ознайомлення атестаційний матеріал та про те, що проводилася атестація йому було невідомо.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки в рішенні суду було акцентовано увагу на те, що за результатами проведення атестації за період з липня 2013 року по червень 2015 року відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню з ОВС за дискредитацію.

Зміст атестаційного листа за період з липня 2013 року по червень 2015 року оголошено позивачу 08 червня 2015 року, про що свідчить його підпис на цьому листі з відміткою «не згоден» (а.с.173).

За таких обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження встановлені в ході службового розслідування факти участі позивача у подіях, які дискредитують звання працівника внутрішніх справ. Своїми діями позивач вчинив проступок, який підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 66 Положення № 114 та прийняв рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів та поновлення на посаді - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова