Справа № П/811/3072/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Справа № П/811/3072/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача - Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про скасування рішення та вимог про сплату боргу.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (заміненої у подальшому правонаступником - Олександрійською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, далі - відповідач), у якому просить скасувати:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 квітня 2014 року №;

- вимогу від 16 квітня 2014 року №Ф-922-У про сплату боргу (недоїмки);

- вимогу від 06 травня 2014 року №Ф-821 про сплату боргу (недоїмки).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що оскаржувані рішення контролюючого органу винесені відповідачем безпідставно, внаслідок тверджень про заниження ФОП ОСОБА_1 бази нарахування єдиного внеску у 2011-2012 роках, спричиненого заниженням суми загального оподатковуваного доходу у вказані періоди. При цьому позивач наголошує, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №811/1538/14 підтверджено правомірність віднесення ним до складу витрат 11124,00 грн у 2011 році та 10228,00 грн - у 2012 році, а відтак - відсутні правові підстави для твердження про заниження ФОП ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу у вказані періоди.

Представник відповідача своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив та своїм правом на надання письмових заперечень проти позову не скористався.

На підставі протокольної ухвали від 31 липня 2015 року, зважаючи на неприбуття у судове засідання сторін, належно повідомлених про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 48,49,52) та подання представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 50), керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши у письмовому провадженні подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08 квітня 1999 року та з того часу перебуває на обліку у податковому органі як платник податків.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач є платником єдиного внеску.

На підставі Акту №000004/11-28-17-03/НОМЕР_1 від 28 лютого 2014 року, яким виявлено порушення позивачем пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та, як наслідок, донараховано позивачеві 6946,25 грн єдиного внеску, Олександрійською ОДПІ прийнято також рішення від 28 лютого 2014 року про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 887,91 грн за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 6).

За наслідками адміністративного оскарження ФОП ОСОБА_1 такого рішення, ГУ Міндоходів у Кіровоградській області його скасувало та зобов'язало Олександрійську ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області прийняти нове рішення (а.с.9-11).

У свою чергу, Олександрійською ОДПІ прийнято рішення від 16 квітня 2014 року №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 887,62 грн (а.с. 8).

Крім того, 16 квітня 2014 року контролюючий орган виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-922-У, якою зобов'язав позивача сплатити виявлену вищевказаною перевіркою недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 6946,25 грн (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не були сплачені суми єдиного внеску та штрафних санкцій, обраховані вищевказаними рішеннями в загальній сумі 7833,87 грн, а тому станом на 01 травня 2014 року відповідач кваліфікував їх як заборгованість ФОП ОСОБА_1, яка за рахунок переплати на 679,77 грн склала 7154,10 грн (рахунок 71040000) (а.с. 18).

Крім того, беручи до уваги самостійне нарахування позивачем єдиного внеску в сумі 880,90 грн, та переплату в розмірі 846,99 грн, відповідач стверджує про наявність у ФОП ОСОБА_1 заборгованості в сумі 33,91 грн.

На підставі таких висновків відповідачем була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2014 року №Ф-821 на загальну суму 7188,01 грн, з яких по платежу 71010000 - 33,91 грн та по платежу 71040000 - 7154,10 грн (а.с. 22).

Позивач, вважаючи такі рішення відповідачів протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від №2464-VI від 08 липня 2010 року (далі - Закон №2464, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулює правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України №2464-VI).

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону України №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У свою чергу, база оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, регламентується розділом IV Податкового кодексу України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржені позивачем рішення від 16 квітня 2014 року № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 887,62 грн та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-922-У від 16 квітня 2014 року, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 6946,25 грн грунтуються на висновках контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині заниження позивачем суми ЄСВ на загальну суму 7836,98 грн за 2011 та 2012 роки, спричиненого заниженням чистого оподаткованого доходу за 2011 та 2012 роки.

У свою чергу, позиція податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу обумовлена висновками Акту планової перевірки ФОП ОСОБА_1 від 28 лютого 2014 року №000004/11-28-17-03/НОМЕР_1 про неправомірність включення (завищення) ФОП ОСОБА_1 до складу витрат вартості невикористаного дизельного пального на суму на 11124,00 грн та 10228,50 грн. за 2011 та 2012 роки відповідно (а.с. 10).

Разом з тим, обгрунтованість формування позивачем витрат в сумі 11124 грн. за 2011 рік та 10228,50 грн. - за 2012 рік вже була предметом судового контролю.

Так, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 липня 2014 року у справі №П/811/1538/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Олександрійську об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень, зокрема, задоволені позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 20.03.2014 р. №, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 510 грн.; скасовано податкове повідомлення - рішення Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 20.03.2014 р. №, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за основним платежом в сумі 3002,70 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 750,68 грн.; скасовано податкове повідомлення - рішення Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 20.03.2014 р. №, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в частині визначення основного платежу в сумі 9767,27 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 851,91 грн. (а.с.19-21).

У названій справі суд, серед іншого, встановив, що висновки відповідача щодо невикористання позивачем дизельного палива не підтверджені, а позивачем правомірно віднесено до складу витрат витрати у сумі 11124 грн за 2011 та 10228,50 грн за 2012 рік (а.с. 21 на звороті).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду залишено без змін, а Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 березня 2015 року відмовив Олександрійській ОДПІ у відкритті касаційного провадження у справі (а.с. 40-44, 56-57).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, за змістом частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Враховуючи те, що позиція контролюючого органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу грунтувалася на висновку, правомірність якого спростована постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №П/811/1538/14, суд вважає безпідставними та необґрунтованими похідні висновки податкового органу про збільшення позивачу суми оподатковуваного доходу та, відповідно, донарахування єдиного внеску на суму такого доходу.

Вказаний висновок обумовлює рішеення суду про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-922-У від 16 квітня 2014 року та рішення від 16 квітня 2014 року №.

У свою чергу, надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2014 року №Ф-821 на загальну суму 7188,01 грн, з яких по платежу 71010000 - 33,91 грн та по платежу 71040000 - 7154,10 грн, суд виходить з такого.

Як суд уже зазначав, суму, заявлену вказаною вимогою до сплати, складають, зокрема, 7154,10 грн, нараховані позивачеві як несплачена станом на 01 травня 2014 року заборгованість за вимогою від 16 квітня 2014 року №Ф-922-У та рішенням від 16 квітня 2014 року № (6946,25+887,62- 679,77 переплати= 7154,10 грн) (а.с. 7).

За таких умов, нарахування позивачеві зобов'язань зі сплати єдиного внеску в сумі 7154,10 грн фактично відбулося на тих самих підставах, які покладені в основу вищевказаних рішень, визнаних судом протиправними.

Такі обставини, як на думку суду, свідчать і про протиправність вимоги №Ф-821 в частині суми боргу 7154,10 грн.

Більше того, суд наголошує, що відповідно до підпункту 6.2 пункту 6 чинної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 9 вересня 2013 року (далі - Інструкція) сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно приписів пункту 6.4 Інструкції вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до пункту 6.9 Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду платник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога подається до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України тільки на суму зростання боргу.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суми боргу, зазначені у вимозі, що подана до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України, то орган доходів і зборів подає до відповідного підрозділу повідомлення про сплату боргу за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.

При цьому, норми чинного законодавства не передбачають відкликання попередньої вимоги про сплату боргу з моменту винесення нової вимоги.

З аналізу вказаних положень вбачається, що відповідач мав право на винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) лише в частині зростання суми боргу наступного базового звітного періоду.

Отже, прийнята відповідачем вимога від 06 травня 2014 року №Ф-821 в частині суми боргу 7154,10 грн не відповідає пункту 6.9 Інструкції, так як сформована з врахуванням суми боргу вимоги від 16 квітня 2014 року №Ф-922-У та рішення від 16 квітня 2014 року №.

Аналогічну позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 10 грудня 2014 року (К/800/52525/14).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-821 в частині суми боргу 71254,10 грн.

Водночас, позивачем не подано жодного доказу, який спростував би висновки податкового органу про виникнення у ФОП ОСОБА_1 заборгованості в сумі 33,91 грн внаслідок самостійного обрахування та несплати у встановлений законом строк єдиного внеску, нарахованого на заробітну плату, винагороди за договорами за квітень 2014 року в сумі 880,90 грн (880,90 грн - 846,99 грн переплати= 33,91 грн) (а.с. 18). Суд вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню за їх необгрунтованістю.

На підставі частин першої, третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України здійснені позивачем судові витрати (сплачений при поданні адміністративного позову судовий збір, а.с. 6а) присуджуються ФОП ОСОБА_1 відповідно до задоволених позовних вимог (99,8% позовних вимог) за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 16 квітня 2014 року №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 16 квітня 2014 року №Ф-922-У про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) у розмірі 6946,25 грн..

Визнати протиправною та скасувати вимогу Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 06 травня 2014 року №Ф-821 в частині боргу в сумі 7154,10 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 182,33 грн (сто вісімдесят дві гривні, тридцять три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук