Справа № 815/1002/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1002/16

Справа № 815/1002/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року 09 год. 30 хв. м. Одеса

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 22.03.2016 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання 05.04.2016 року з’явився, позовні вимоги підтримав повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що між МПП “ГОРІЗОНТ” у якості Покупця та компанією “UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS.” у якості Продавця було укладено зовнішньоекономічний контракт від 10 червня 2015 року № UK2015-1006 за яким компанія “UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS” здійснювала на адресу позивача поставку сталевих панельних радіаторів, рушник осушок, котлів та бойлерів на умовах EXW. AFYON/Туреччина за асортиментом, кількістю та цінами, вказаними в інвойсах, які є невід’ємними частинами контарку.

Продавець виконав умови контракту та поставив товар Покупцю в обумовлені строки. Надалі - з метою митного оформлення товару та для підтвердження його митної вартості, декларантом до Одеської митниці ДФС були подані документи перелік яких передбачений ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Позивач зазначає, що при здійсненні митного оформлення посадовими особами митного органу були виявлені певні розбіжності. Не погодившись з висновками відповідача про наявність розбіжностей в поданих позивачем для митного оформлення документах, вважаючи рішення про коригування заявленої митної вартості та картку відмови незаконними, такими що не ґрунтуються на вимогах митного законодавства та підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 22.03.2016 року було витребувано у Одеської митниці ДФС письмові докази та зазначено про обов’язок відповідача подати у разі заперечення проти позову всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення з приводу якого подано позов до 27.03.2016 року.

28.03.2016 року представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про зупинення провадження у справі у зв’язку з неможливістю участі у судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що право на розгляд справи судом протягом розумного строку, належить як позивачу, так і відповідачу.

Відповідно до положень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки та зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Крім наявних прав особи, що беруть участь у справі, наділені також певними обов'язками, що кореспондують процесуальним правам інших осіб, та дають змогу здійснювати ефективний розгляд справи судом. При цьому, процесуальні права і обов'язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, не можуть визнаватися більш або менш важливими ніж права і обов'язки іншої особи, яка бере участь у справі.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством особам, які беруть участь у справі, надані широкі процесуальні права для захисту порушених прав, свобод та інтересів в суді. Наданими їм процесуальними правами, вони, відповідно до частини 2 статті 49 КАС України, зобов’язані користуватися добросовісно.

Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з’явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмові заперечення проти позову та витребувані судом докази до суду надані не були.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

08.09.2015 року для митного оформлення позивачем було подано до Одеської митниці ДФС митну декларацію №500060006/2015/007455 в порядку електронного декларування з визначенням митної вартості придбаних товарів за контрактом від 10.06.2015 року №UK2015-1006 (а.с. 29-31).

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу: інвойс №266025 від 29.07.2015 року (а.с. 33), контракт № UK2015-1006 від 10.06.2015 року(а.с. 29-31), довідку ТОВ «ПРАЙМ СТАР ШИППІНГ» про транспортні витрати №08/18-15 від 18.08.2015 року (а.с. 51-52), прас-лист «UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS.» від 29.05.2015 року (а.с. 39) , експортну митну декларацію №15343100EX151851 від 30.07.2015 року (а.с 38), сертифікат походження товару №0997997 від 30.07.2015 року (а.с. 37).

08.09.2015 року було проведено митний огляд вказаного товару за актом 500060006/2015/007031, за результатами якого виявилось, маркування на упаковці товару, та на самому виробі відрізняється від маркування, яке зазначено у наданих до митного оформлення документах ( митна декларація №500060006/2015/007031, інвойс від 14.07.2015 року №0266017, прас – лист від 29.05.2015 року, а саме: крім цифрового значення присутній символ «E X T R A», що може визначати іншу модель (модифікацію), інші технічні та експлуатаційні характеристики, що впливають на рівень вартості виробу.

Відповідно до статті 54, статті 55 та статті 57 Кодексу, органом доходів і зборів було винесено рішення про коригування митної вартості від 10.09.2015 року №500060006/2015/000040/2.

1) Контракт №UK2015-1006 від 10 червня 2015 року. Пунктом 2.1. контракту визначено, що вартість контракту складає 490 000,00 доларів США. Відповідно поставки товару здійснюється в межах вартості контракту;

2) Інвойс №266025 від 29 липня 2015 року згідно якого вартість партії товарів, що поставлялась МПП «Горізонт», становить 28 320,12 доларів США;

3) Експортна митна декларація №15343100EX151851 від 30 липня 2015 року згідно якої митна вартість товару, що поставлялась МПП «Горізонт», становить 28 320,12 доларів США;

4) Прайс-лист «UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS.» від 29 травня 2015 року із змісту якого вбачається порядок формування митної вартості товару і визначення її у розмірі 28 320,12 доларів США;

5) Калькуляція від 29 травня 2015 року.

Також позивач зазначає, що оригінали документів, а саме: пакувальний лист від 29.07.2015 року, проформи-інвойсу від 25 червня 2015 року №25062015 надавались Одеській митниці для митного оформлення товарів.

Щодо порядку здійснення передоплати за контрактом №UK2015-1006 від 10 червня 2015 року, згідно додаткової угоди №1 від 03 липня 2015 року до контракту №UK2015-1006 від 10 червня 2015 року передоплата здійснюється у розмірі від 50% до 70% від суми інвойсу, за вибором покупця, залишок сплачується протягом 45 днів від дати інвойсу. Сума інвойсу №266025 від 29 липня 2015 року становить 28 320,12 доларів США. Згідно платіжного доручення №51 від 17 липня 2015 року МПП «Горізонт» сплатило «UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS.» 19 000,00 доларів США, що становить 67,09%.

Щодо умов поставки, зазначених у довідці ТОВ «ПРАЙМ СТАР ШИППІНГ» №08/18-15 від 18 серпня позивачем було надано відкориговану довідку ТОВ «ПРАЙМ СТАР ШИППІНГ» про транспортні витрати №08/18-15 від 18 серпня 2015 року, а також рахунок на оплату №90 від 09 вересня 2015 року та платіжне доручення №511 від 17 вересня 2015 року, що підтверджують здійснення МПП «Горізонт» фактичної оплати наданих послуг.

Додатком до прайс-листа «UNMAK ISITMA SISTEMPLERI MAKINA SANAYI VE TIC. AS.» від 29 травня 2015 року визначено, що символ «EXTRA» не впливає на вартість радіаторів або їх технічну та експлуатаційну характеристику.

Також позивач звертає увагу на те, що у рішенні та картці вірно зазначено номер митної декларації, поданої позивачем – замість №500060006/2015/007455 зазначено №500060006/2015/007347».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У разі, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

Згідно матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару, заявленного до митного оформлення вантажною митною декларацією №500060006/2015/007455, за основним методом - ціною контракту (договору) (а.с. 27).

З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 МК України.

Разом з тим, суд зазначає, що переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом також не встановлено.

За таких обставин, висловлені відповідачем сумніви щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом - ціною контракту (договору) не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до підпунктів 2.4, 2.5 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом: - порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Суд зазначає, що аналіз законодавчих положень щодо визначення митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного)) визначення митної вартості.

Вказана позиція узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21.01.2011 року у справі №21-56а10, постановою від 06.02.2012 року у справі №21-418а11.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим визначення митної вартості виходячи із застосованої відповідачем в оскарженому рішенні ціни.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст.57 МК України.

Частиною 1 вказаної статті встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Однак, відповідачем не надано доказів проведення відповідних консультацій з позивачем, що у сукупності з вищевикладеним є порушенням порядку визначення митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

Натомість, судом встановлено, що до митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством та які, дають змогу визначити заявлену митну вартість товару, а відповідач не вказував на недостатність цих документів, тому витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним.

При вирішенні спірних правовідносин суд також застосовує, висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 14.11.2011 року по справі №21-213а11, від 21.03.2012 року по справі за позовом ТОВ «ОНВІ» до Житомирскої митниці, щодо законодавчих обмежень дискреційних функції митних органів у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов’язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Таким чином, при наданні митниці документів, в якій визначена митна вартість товару за першим основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) обов’язок доказування щодо неможливості застосування цього методу та послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів покладається на суб’єкта владних повноважень.

Наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості та лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган повинен витребовувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.

Таким чином, судом встановлено, що з наданих позивачем документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору, та необхідність у застосуванні другорядних методів визначення митної вартості товару.

Крім того, коригування митної вартості товарів проведено відповідачем без дотримання 10-денного строку, відведеного позивачу на надання додаткових документів, що свідчить про передчасність цього рішення, а відтак про необґрунтованість на момент його прийняття.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не враховано документи, за якими декларантом заявляється митна вартість, що суттєво впливає на її визначення, не обґрунтовано обрання методу визначення митної вартості товарів, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову на загальну суму 1 378, 00 грн. (тисяча триста сімдесять вісім грн. 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № 132 від 09.03.2016 року про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням вищезазначеного, сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов МПП “ГОРІЗОНТ” до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними дії, скасування рішення та картки відмови– задовольнити повністю.

Скасувати рішення Одеської митниці державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів від 10 вересня 2015 року № 500060006/2015/000040/2

Стягнути з Державного бюджету України на користь МПП “ГОРІЗОНТ” (код ЄДРПОУ 25045431) судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн. (тисяча триста сімдесять вісім грн. 00 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина