Справа № 802/284/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 квітня 2016 р. Справа № 802/284/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представника позивача: Арустамян А.Е.

представника відповідача: Островерха Р.В., Доброштан Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Іноземного підприємства "Сканди Лайн Україна"

до: Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось іноземне підприємство "Сканди Лайн Україна" (далі - ІП "Сканди Лайн Україна", підприємство, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 14.08.2015 року №.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за наслідком проведеної перевірки та складеного акту податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення: № . Останнім визначено зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) у сумі 100833 грн. основного платежу та 50417 грн. штрафної санкції.

На думку позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновки акту перевірки ІП "Сканди Лайн Україна" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства під час проведення фінансово - господарських операцій із ТОВ "Прод-Тор" (), ТОВ "Ділові ініціативи" (), ТОВ "Вінницябудремсервіс" () за період з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. Відповідно до висновків перевірки встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198,3, п.198.6, ст.198, п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 100833 грн. за березень 2015 року.

Акт мотивований тим, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Вінницькій області для врахування при проведенні перевірки отримано копію протоколу допиту від 08.07.2015 року в якості свідка директора "Прод-Тор", ТОВ "Ділові ініціативи", ТОВ "Вінницябудремсервіс" ОСОБА_6 Згідно даного документу останній заперечував свою причетність до створення та провадження господарської діяльності вищезазначених суб`єктів господарювання.

Фактично, висновки акту базуються на посиланнях податкового органу на матеріали кримінальної справи та протокол допиту свідка, який був контрагентом позивача. Однак, до компетенції відповідача не відноситься оцінка доказів зібраних в межах кримінальної справи у разі відсутності оцінки уповноваженим органом. Як на момент проведення перевірки так і на момент звернення до суду з цим позовом відсутні вироки суду, які б набрали законної сили та якими б встановлювалась вина осіб у здійснені фіктивної підприємницької діяльності та притягнення їх до кримінальної відповідальності. Таким чином, на думку позивача, відповідач визнав його винним у порушеннях, можливо допущених контрагентом, без перевірки з посиланням на належні та допустимі докази всіх первинних бухгалтерських документів за взаємовідносинами позивача з певним контрагентом на виконання постанови слідчого та не взяв до уваги первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує здійснення господарської діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала, просила їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, з підстав зазначених у письмових запереченнях, які, в свою чергу, базуються на висновках акту перевірки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

На підставі направлення №1657/22 від 21.07.2015 року виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС Вінницькій області - Доброштан Ніною Степанівною, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області згідно із ст. 20. п.п.75.1 ст.75. п. 82.2 ст. 82 на підставі п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI та відповідно до наказу Вінницької ОДПI ГУ ДФС Вінницькій області від 21.07.2015р. №2098 на виконання Постанови про призначення позапланової документальної перевірки старшого слідчого з ОВС СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Вінницькій області майора податкової міліції Чепурко Л.В. від 24.06.2015 р. по кримінальному провадженню №0002955 від 07.05.2015року, проведено позапланову виїзну перевірку іноземного підприємства «Сканди Лайн Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства під час проведення фінансово - господарських операцій із наступними СГД: TOB «Прод-Тор» (код ЄДРПОУ - 39254345), ТОВ «Ділові ініціативи» (), ТОВ «Вінницябудремсервіс» (код ЄДРПОУ - 39445486) за період з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За наслідком даної перевірки складено акт №1969/22/37247514 від 03.08.2015 року, в якому зафіксовані порушення, зокрема: п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 100833 грн. за березень 2015 року.

Такі висновки відповідача базуються на виявлених, на його думку, порушеннях податкового законодавства по підприємству ТОВ "Прод-Тор".

Так, встановлено завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2015 року на загальну суму 100833 грн. по взаєморозрахунках з ТОВ "Прод-Тор", , по яким немає доказу наявності витрат, доцільності їх здіснення, а також обґрунтування зв`язку понесених витрат з господарською діяльністю підприємства.

Перевіркою встановлено, що ІП "Сканди Лайн Україна" у рядку 10.1 розділу ІІ "Податковий кредит" податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року ( № від 17.04.2015 року, додатку №5 до декларації по ПДВ "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів (Д5)" за березень 2015 року (№ від 17.04.2015 року) включено до складу податкового кредиту суми взаємовідносин по ТОВ "Прод-Тор" - 100833 грн.

Згідно інформації наведеної у наданих документах TOB «Прод-Тор» по відношенню до ІП «Сканди Лайн Україна» виступало постачальником рекламних послуг - друкування рекламної продукції.

До перевірки позивачем надано договір про надання маркетингових і рекламних послуг № 02/03-1 від 02.03.2015 року .

Згідно додаткової угоди №1 від 02.03.2015 р. до даного договору ІП «Сканди Лайн Україна» доручає, а TOB «Прод-Тор» приймає на себе зобов'язання виконати роботи по ставленню рекламних матеріалів - друк листівок двосторонніх з інформацією про товар ТМ Dry Dry (Швеція). Вартість робіт за даною додатковою угодою складає 605000 грн., в т.ч. ПДВ 100833 грн.

Відповідно до наданих документів та на виконання умов вищезазначеного договору TOB «Прод-Тор» на адресу ІП «Сканди Лайн Україна» виписано (оформлено) акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податкові накладні на друкування рекламної продукції. До перевірки надано також акт прийому-передачі друкованої продукції від 31.03.2015 р.

По наданих до перевірки документах встановлено, що розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювалися в безготівковій формі.

ІП «Сканди Лайн Україна» перерахувало кошти TOB «Прод-Тор» відповідно платіжного доручення № 295 від 08.04.2015 на суму 15000грн.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська заборгованість з TOB «Прод-Тор» становить: станом на 31.03.2015 р. - 605000 грн ., станом на 31.05,2015 р. - 590000 грн .

На підставі наданих до перевірки первинних документів (податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, платіжне доручення) не вдалося дослідити та проаналізувати процес фактичного переміщення придбаної друкованої продукції від постачальника TOB «Прод-Тор» до покупця ІП «Сканди Лайн Україна», у зв'язку з не наданням посадовими особами ІП «Сканди Лайн Україна» до перевірки будь-яких первинних документів щодо перевезення даної продукції (переміщення в просторі).

Отже, податковим органом зроблено висновок, що фактичне перевезення рекламної продукції, що є предметом поставки TOB «Прод-Тор» на адресу ІП «Сканди Лайн Україна» відповідно наданих первинних документів, за відсутності укладених договорів на перевезення вантажів та оплати за транспортні послуги, відсутності самої товарно-транспортної документації не підтверджено.

Управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Вінницькій області для врахування при проведенні перевірки, направлено копію протоколу допиту від 08.07.2015р. в якості свідка директора TOB «Прод-Тор»,» TOB «Ділові ініціативи». TOB «Вінницябудремсервіс» ОСОБА_6, згідно якого по суті поставлених питань свідок зазначив, що 29.05.2014 р. був засуджений Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 185 КК України до 3,1 р. позбавлення волі. З липня 2014 р. по березень 2015 р. утримувався в ГВК № 7 ( Херсонська область), а з середини березня по час допиту - в Стрижавській виправній колонії.

Директор ТОВ "Прод- Тор" заявив про свою непричетність до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємства.

Використовуючи під час проведення перевірки зазначену копію протоколу допиту, Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області дійшла висновку, що в діяльності ТОВ "Прод- Тор" вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту, а операції не мають реального товарного характеру.

Було зроблено висновок, що господарська діяльність, яка здійснювалась підприємством ТОВ "Прод- Тор" фактично контролювалась третіми особами, які безпосередньо не мають до даного підприємства відношення.

Однак, договір від 02.03.2015 року про надання маркетингових та рекламних послуг зі сторони ТОВ "Прод-Тор" підписаний директором товариства ОСОБА_7, що діяла на підставі статуту товариства, та згідно бази даних єдиного інформаційно-ресурсного центру була засновником та керівником ТОВ "Прод-Тор". Таким чином, посилання відповідача на протокол допиту ОСОБА_6 не спростовує реальність укладених правочинів.

Крім того, слід зазначити, що при проведенні перевірки, податковий орган використовував допити свідків в межах кримінального провадження, що не є належними та допустимими доказами в податковій перевірці. Натомість, податковий орган мав би здійснити всі дії, для відібрання пояснень в межах призначеної перевірки.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту встановлено його завищення за березень 2015 року на 100833 грн.

Тому, відповідач зазначив в акті перевірки порушення ІП "Сканди Лайн України" п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму - 100833 грн. за березень 2015 року.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акта, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, яким визначено зобов'язання з податку на додану вартість підприємства в сумі 100833 грн. основного платежу та 50417 грн. штрафної санкції.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Так, підприємству ТОВ «Прод-Тор» в основу оскаржуваного рішення, крім непогодження податкового органу з оформленням первинної бухгалтерської документації, покладено фактично протокол допиту свідка, в якому йдеться, що керівник цього підприємства не підписував бухгалтерську документацію. Також, як вже зазначалось, перевірку проведено згідно із статтею 20, підпункту 75.1 статті 75, на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справлянні податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки посадових осіб посадкової служби під час здійснення податкового контролю, регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 21.1.1. пункту 21.1. статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно до відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно зі ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом:

1) ведення обліку платників податків, в порядку, визначеному в главі 6 ПК України;

2) інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в порядку, визначеному в главі 7 ПК України;

3) перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу (згідно глави 8 ПК України), а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Як зазначено вище, перевірка, за результатами якої прийнято оскаржувані рішення, проводилась як позапланова виїзна документальна перевірка.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок платників податків.

Відповідно до пункту 83.1. статті 83 ПК України для посадових осіб державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Показання свідків із копій протоколів допиту під час провадження досудового слідства у кримінальній справі, розслідування за якою не належить до компетенції органів державної податкової служби, не віднесена до переліку вище перелічених підстав.

Вищий адміністративний суд ухвалою від 18 грудня 2014 року у справі №К/800/45266/14 зазначив, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи не є належним доказом, що свідчить про допущення порушень платником податку, оскільки лише вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, може встановлювати факти, що впливають на визначення податкових зобов`язань, і можуть бути використані податковим органом при наданні оцінки фінансово-господарським операціям платників податку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі №К/9991/22960/12 передбачено, що власне показання посадових осіб контрагента щодо заперечення своєї причетності до діяльності цього підприємства, необхідно оцінювати критично, позаяк дана особа є зацікавленою в уникненні відповідальності за можливе невідображення операцій з поставки робіт у податковій звітності.

Згідно Наказу Міністерства Фінансів України від 20.08.2015 року №727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Тобто в акті перевірки повинно бути чітко встановлено, якими діями позивача ним порушені ст. ст.198, 200 Податкового кодексу України із зазначенням конкретних, підтверджених належними і допустимими доказами обставин з посиланням на первинний документ бухгалтерського та податкового боргу.

Більш того, перевірка проводилась на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86 ПК України (в редакції чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних рішень), у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Оскільки податковим органом відносно позивача проведена перевірка на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, то матеріали перевірки у відповідності до пункту 86.9 статті 86 ПК України повинні бути направлені до органу, що призначив перевірку, без винесення податкових повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам ПК України.

Зважаючи на те, що статус та порядок використання матеріалів оперативно-розшукової діяльності визначений Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність" та Кримінально-процесуальним кодексом України і ПК України не передбачає їх використання при проведенні документальних перевірок платників податків, суд вважає неправомірним здійснення нарахувань з використанням документів по кримінальній справі.

Окрім того, у акті перевірки не йдеться про невідповідність податкових накладних вимогам статей 198, 200 ПК України.

Так, відповідно до пункту 198 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом положень пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання, яких передбачено правилами бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними первинними документами.

Позивачем було надано до матеріалів справи первинні документи, які підтверджують, замовлення визначених у них рекламних послуг у межах господарської діяльності ІП "Сканди Лайн Україна", з метою просування на ринку торгової марки DRY DRY та Стоп-Агент, шляхом розміщення рекламної інформації, друкування рекламної продукції (листівки, брошури).

Щодо твердження представників відповідача на нереальність операцій, слід зазначити наступне.

На думку Вищого адміністративного суду України (далі - ВАСУ) реальність вчинюваної господарської операції - це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності (Ухвала ВАСУ від 10.03.2015 р. у справі №2а-0370/1564/12).

Важливо, що у вказаному судовому акті ВАСУ зауважив, що формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

Ухвалою ВАСУ від 22.01.2015 р. у справі № 816/1601/14 принцип належної податкової обачності безпосередньо випливає із рішення Європейського суду з прав людини «Булвес АД проти Болгарії», в якому зазначено, що платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Даний принцип означає, що платник податку має проявити розумну обережність при виборі контрагента, вибір постачальника і порядок укладення правочинів мають не викликати сумнівів. За звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови правочину та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та досвіду.

Водночас дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні або нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети, яка зі змісту положень статті 14 ПК України передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Також податкове законодавство не ставить у залежність виникнення права на податковий кредит у платника податків від наявності чи відсутності контрагента платника податків за місцем реєстрації. А відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для беззаперечного висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договором поставки, які були укладені позивачем з його контрагентами.

Посилання відповідача на дефектність форми актів приймання-передачі виконаних робіт взагалі є безпідставним, оскільки акт виконаних робіт або акт наданих послуг - це документ який фіксує факт приймання-передачі виконаних робіт чи наданих послуг від виконавця до замовника, а не факт купівлі-продажу товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 15.01.2015 року №К/9991/56051/11.

Крім того, постановою ВАСУ від 11.02.2015 року в справі № К/9991/77465/11 зроблено висновки, що чинне законодавство не ставить за умову дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань у платника стан податкового обліку його контрагентів. Позивач не може відповідати за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, оскільки поняття "добросовісний платник", яке вживається в сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а самого платника не наділено повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому він не може володіти інформацією щодо виконання контрагентом податкових зобов'язань. Отже, за умови невстановлення податковим органом наявності замкненої схеми руху грошових коштів, яка могла б свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для отримання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнати негативних наслідків у результаті дій інших осіб, що перебувають за межами його впливу .

На думку Вищого адміністративного суду України реальність вчинюваної господарської операції - це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності (Ухвала ВАСУ від 10.03.2015 р. у справі №2а-0370/1564/12).

Важливо, що у вказаному судовому акті ВАСУ зауважив, що формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

Отже, платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Ця позиція відповідає практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень здійснено без урахування приписів вказаних правових норм та практики Європейського Суду з прав людини.

Суд звертає увагу на те, що висновки Відповідача про порушення Позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі тверджень щодо порушення контрагентом Позивача чинного законодавства є протиправними, оскільки недотримання контрагентом Позивача норм податкового законодавства відповідальність та негативні наслідки несе саме щодо цієї особи, а не Позивача, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд акцентує увагу також на тому, що в спірних правовідносинах Відповідач повинен був дослідити факт реальності господарських операцій за договорами, укладеними безпосередньо між Позивачем та його контрагентом.

Оскільки відповідачем не наведено обґрунтованих підстав з посиланням на належні та допустимі докази щодо нереальності господарських операцій, та не наведено доказів порушення чинного законодавства позивачем, а пояснення відповідача ґрунтуються лише на матеріалах кримінальної справи, що не є допустимим доказом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи, що оскаржувані рішення не відповідають всім критеріям наведеним у частині другій статті 3 КАС України, відповідачем при перевірці не враховано всіх документів та не надано їм оцінки, а також враховуючи положення статті 86 ПК України та реальність господарських операцій, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись частиною 1 статті 94 КАС України, вважає, що з Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 14.08.2015 року №.

Стягнути на користь іноземного підприємства "Сканди Лайн" () за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області 2 268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: