Справа № 354/992/13-а, 2а-354/1/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. № 876/6796/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Андрушківа І.Я.

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішень, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд із адміністративним позовом до Татарівської сільської ради, треті особи: ОСОБА_5 ОСОБА_6 у якому просив: визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідача; визнати недійсними та скасувати п. 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 49/13/2012 про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,01181 га для ведення особистого селянського господарства, п. 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013 про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,02214 га для обслуговування житлового будинку (квартири) в АДРЕСА_1, пункти 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради від 21.10.1994 про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_6 площею 0,0450 га для ведення особистого селянського господарства та ОСОБА_7 0,15 га для обслуговування будинку та господарських споруд.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 18.05.2015 (а.с. 32 Т.), позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку набула у власність за договором купівлі-продажу від 04.02.1992, зареєстрованого в реєстрі за № 113. Під будівництво вказаного багатоквартирного будинку рішенням Кремінцівської сільської ради від 10.11.1969 № 22 було виділено земельну ділянку площею 0.12 га, а тому позивач вважає, що їй як власнику однієї з квартир має бути виділено частину із вказаної земельної ділянки. З цього приводу позивачкою в 2006-2009 роках, а також 21.03.2011 подавались до Татарівської сільської ради відповідні заяви у яких ставились питання про розроблення проекту відведення земельної ділянки щодо визначення меж прибудинкової території, про визначення та встановлення меж прибудинкової території на місцевості (в натурі), про зобов'язання раду укласти договір з розробником щодо виготовлення технічної документації - проекту прибудинкової території і погоджений відповідно до норм проект розглянути та затвердити на сесії з внесенням відомостей до Державного земельного кадастру, зобов'язання раду на підставі документації із землеустрою прибудинкову територію передати безоплатно у власність власникам квартир. Вказані звернення заявниці залишались без розгляду і тому 14.06.2011 року було подано повторно заяву з проханням розглянути та вирішити по суті раніше подані заяви. Позивач вважає, що Татарівською сільською радою порушені вимоги ст. 89 ЗК України, щодо рівного розподілу земельних ділянок; не передано прибудинкову територію в спільну сумісну власність; не взято до уваги фактичне користування прибудинковою територією; не передано мешканцям будинку АДРЕСА_1 Яремчанської міської ради землевпорядну документацію; не встановлено в натурі прибудинкову територію біля будинку АДРЕСА_1; не проведено інвентаризацію землі та не присвоєно кадастровий номер прибудинкової території.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26.05.2015 позов задоволено частково. Скасовано п. 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною та необґрунтованою, так як прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 не є належним землекористувачем земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1, так як нею не надано доказів цьому. Проте, апелянт вважає такі висновки безпідставними, оскільки прибудинкова територія є у користуванні усіх мешканців багатоквартирного будинку, а як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири № 1 цього будинку. Отже, оскаржуваними діями та рішеннями відповідача порушуються права позивача на користування прибудинковою територією, так як частина власників квартир будинку АДРЕСА_1 мають у власності прибудинкову територію.

Представники апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом встановлено, що рішенням Кремінцівської сільської ради від 10.11.1969 № 22 під будівництво 4-х квартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 було виділено та закріплено земельну ділянку площею 0,12 га (а.с. 6 Т.2).

Згідно договору купівлі-продажу від 04.02.1992, який посвідчений державним нотаріусом Яремчанської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 113, ОСОБА_4 придбала у власність квартиру № 1 в багатоквартирному житловому будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 2 Т.2).

Відповідно до довідки Коломийського МБТІ від 16.03.2010 № 49387 (а.с. 18 Т.1), по 1/4 вказаного вище будинку, окрім позивача, зареєстровано за ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Пунктами 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради від 21.10.1994, ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0450 га для ведення підсобного господарства, а ОСОБА_7 - 0,15 для обслуговування будинку та господарських споруд (а.с. 10-11 Т.1).

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.04.2013 по справі № 0917/841/2012 (а.с. 10-15 Т.2), яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 (а.с. 171-175 Т.1), зобов'язано Татарівську сільську раду згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розглянути на сесії сільської ради заяву ОСОБА_4 від 21.03.2011 про визначення прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та розроблення землевпорядної документації прибудинкової території вказаного будинку.

На виконання вказаної постанови суду, рішенням Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013 вирішено розробити проект розподілу прибудинкової території з погодженням її з суміжним землекористувачами, а пунктом 2 надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0214 для обслуговування житлового будинку (квартири) по АДРЕСА_1 (а.с. 20 Т.1).

Пунктом 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 4-/13/2012 надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,0181 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно рішення від 04.11.2014 № 112/28/2014 відповідач надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку № 2 в спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 (а.с. 219 Т.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити в частині скасування п. 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013, оскільки виходячи з положень ст. 42 ЗК України, Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку», передача у власність земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки може здійснювати лише ОСББ, створення якого у цій справі не встановлено, а управління спірним будинком не здійснює жодна організація. Щодо інших оскаржуваних позивачем рішень відповідача, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем на надано жодних доказів, що цими рішеннями порушені її права. Що стосується вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, то в цій частині суд першої інстанції також відмовив, оскільки на виконання постанови Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.04.2013 по справі № 0917/841/2012, рішенням Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013 вирішено розробити проект розподілу прибудинкової території з погодженням її з суміжним землекористувачами.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно із ч. 4 ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору, зокрема є пункти 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради від 21.10.1994, якими ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0450 га для ведення підсобного господарства, а ОСОБА_7 - 0,15 га для обслуговування будинку та господарських споруд (а.с. 10-11 Т.1).

На підставі цих ухвал, за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано право приватної власності на вказані вище земельні ділянки, що підтверджується державними актами на право приватної власності на земельну ділянку ІФ-18-02-2/000139 від 14.12.1994 та ІФ-18-02-2/000140 від 27.12.1994, копії яких на вимогу суду апеляційної інстанції надано Відділом Держгеокадастру у м. Яремчому.

Також, предметом спору у цій справі є п. 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 49/13/2012, яким надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,0181 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

На вимогу суду апеляційної інстанції, Відділ Держгеокадастру у м. Яремчому своїм листом від 23.03.2016 № 641/04-05-32 надав проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 згідно рішення від 22.05.2012 № 49/13/2012 та повідомив, що 28.11.2013 Реєстраційною службою Яремчанського міського управління юстиції за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0181 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Таким чином, судом апеляційної інстанції із матеріалів справи встановлено, що вказані вище земельні ділянки, на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, вже належали третім особам на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), на підставі якого третіми особами оформлено право приватної власності на земельні ділянки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичними особами права власності на ці земельні ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній, зокрема, у постанові від 01.10.2013 по справі № 21-228а13 у якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними та скасування п. 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 49/13/2012, пунктів 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради від 21.10.1994 належить розглядати у порядку цивільного судочинства, а відтак постанову суду першої інстанції в цій частині слід скасувати і закрити провадження у справі за вказаними позовними вимогами.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності, а також визнання незаконним та скасування п. 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013, то ці вимоги належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки Відділом Держгеокадастру у м. Яремчому повідомлено Львівському апеляційному адміністративному суду про відсутність відомостей щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності чи права користування земельною ділянкою площею 0,2141 для обслуговування будинку по АДРЕСА_1, а згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Переглядаючи у цій частині постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Змістом статті 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до змісту статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що у разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному житловому будинку, земельна ділянка, що входить житлового комплексу, може передаватись у власність чи користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною частковою житлового комплексу є майном співвласників, які самостійно визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних житлових будинків земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, чи його частини.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013 надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0214 для обслуговування житлового будинку (квартири) по АДРЕСА_1 (а.с. 20 Т.1).

Згідно довідки Коломийського МБТІ від 16.03.2010 № 49387, вказаний вище багатоквартирний житловий будинок перебуває у приватній власності ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, кожен з яких володіє 1/4 цього будинку (а.с. 18).

Судом першої інстанції встановлено та це визнається сторонами у справі, що об'єднання співвласників будинку АДРЕСА_1 не створювалось і жодна організація не здійснює управління цим будинком, а тому суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність п. 2 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідача, то суд апеляційної інстанції зазначає, що з обґрунтувань цієї вимоги та уточнень від 18.05.2015 (а.с. 32 Т.2) вбачається, що протиправні дії та бездіяльність відповідача, на думку позивача, проявилась: у порушенні ст. 89 ЗК України; невирішенні питань порушених ним у заявах 18.03.2011 та від 13.06.2011 щодо рівного розподілу земельних ділянок, не передано прибудинкову територію в спільну сумісну власність, не взято до уваги фактичне користування прибудинковою територією, не передано мешканцям будинку АДРЕСА_1 Яремчанської міської ради землевпорядну документацію, не встановлено в натурі прибудинкову територію біля будинку АДРЕСА_1, не проведено інвентаризацію землі та не присвоєно кадастровий номер прибудинкової території.

Суд апеляційної інстанції такі посилання позивача вважає не обґрунтованими, оскільки питання про виділення та закріплення за спірним будинком земельної ділянки площею 0,12 га вирішено ще рішенням Кремінцівської сільської ради від 10.11.1969 № 22, яке не скасоване, а від так це питання додаткового вирішення не потребує.

Щодо не розроблення проектної документації прибудинкової території, то суд апеляційної інстанції зазначає, що звернення позивача з цього питання було предметом дослідження у справі № 0917/841/2012. Так, постановою Яремчанського міського суду від 22.04.2013 у цій справі (а.с. 10-15 Т.2), яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 (а.с. 171-175 Т.1), зобов'язано Татарівську сільську раду згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розглянути на сесії сільської ради заяву ОСОБА_4 від 21.03.2011 про визначення прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та розроблення землевпорядної документації прибудинкової території вказаного будинку.

На виконання вказаної постанови суду, пунктом 1 рішення Татарівської сільської ради від 21.05.2013 № 80/18/2013 вирішено розробити проект розподілу прибудинкової території з погодженням її з суміжним землекористувачами (а.с. 20 Т.1).

Вказане рішення у цій частині позивачем не оскаржене та є чинним, а отже питання щодо розроблення проекту розподілу прибудинкової території з погодженням її з суміжним землекористувачами є вирішеним.

Також, пунктом 2 вказаного рішення було вирішено питання і щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, про те, у зв'язку з його неправомірністю, на що обґрунтовано вказує позивач, таке підлягає скасуванню.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування п. 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 49/13/2012, пунктів 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради від 21.10.1994 прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування в цій частині та закриття провадження за відповідними позовними вимогами. У іншій частині суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року у справі № 354/992/13-а скасувати в частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування п. 1.2 рішення Татарівської сільської ради від 22.05.2012 № 49/13/2012, пунктів 61 та 62 ухвали Татарівської сільської ради від 21.10.1994 та закрити у цій частині провадження у справі.

У решті постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року у справі № 354/992/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 05.04.2016.