Справа № 2а-1802/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. м. Київ К/800/16770/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г

розглянувши в попередньому розгляді адміністративну справу за касаційною скаргою Маяківської сільської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Маяківської сільської ради, третя особа - ОСОБА_5, про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Маяківської сільської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №6/6 від 13.03.1996 року в частині вилучення земельної ділянки, наданої ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішеннями Маяківської сільської ради було надано згоду ОСОБА_6 про надання земельної ділянки та про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, у зв'язку з чим в березні 1993 року позивачка з чоловіком виготовили проект забудови земельної ділянки та після проходження всіх процедур даний проект забудов був затверджений і в 1993 році вони з чоловіком приступили до будівництва будинку на наданій ділянці, зокрема, було викопано котлован, закладено залізобетонні блоки, виведено фундамент, завезені будівельні матеріали, блоки, перекриття. 22.06.1998 року Луцьким райвідділом реєстрації актів громадянського стану розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та розірванням шлюбу будівництво житлового будинку вони не закінчили, а земельна ділянка не була приватизована. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, а в березні 2010 року позивачу стало відомо, що земельна ділянка, яка була надана її чоловікові для будівництва будинку, була вилучена Маяківською сільською радою рішенням № 6/6 від 13.03.1996 року. Позивач вважає, що приймаючи вказане рішення про вилучення земельної ділянки, відповідач діяв протиправно і порушив її права та інтереси, оскільки незаконно вилучив земельну ділянку без будь-яких підстав, повідомлень та без дотримання обов'язкової процедури такого вилучення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення № 6/6 від 13.03.1996 року в частині вилучення земельної ділянки, наданої ОСОБА_6

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, Маяківська сільська рада звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Маяківської сільської ради народних депутатів Луцького району від 03.07.1992 року № 12/4 вирішено дати згоду на надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0, 10 га в с. Зміїнець Луцького району.

Рішенням Маяківської сільської ради № 1992 від 09.09.1992 року вирішено виділити ОСОБА_6 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1. Даним рішенням зобов'язано ОСОБА_6 в місячний строк подати районному архітектору заяву-замовлення на виготовлення документації на право будівництва індивідуального жилого будинку на виділеній ділянці. Пунктом 3 рішення встановлено, що в тому разі, коли ОСОБА_6 розпочне будівництво без будівельного паспорта на забудову земельної ділянки або не розпочне будівництво без поважних причин протягом одного року, це рішення втрачає чинність, а виділена земельна ділянка без будь-якого повідомлення вилучається з його користування і може бути передана іншому забудовнику. Межі вказаної земельної ділянки були згідно Акту винесені в натурі та ОСОБА_6 було виготовлено проект забудови земельної ділянки та проект житлового будинку. Крім того, ОСОБА_6 та позивачкою, як подружжям, було розпочато будівництво житлового будинку на наданій сільською радою земельній ділянці, споруджено цокольне приміщення житлового будинку та завезено будівельні матеріали.

Відповідно до протоколу шостої сесії Маяківської сільської ради народних депутатів від 13.03.1996 року на сесії вирішено вилучити неосвоєні земельні ділянки в кількості 27 штук, в тому числі і ділянку ОСОБА_6, і передати їх в сільську раду для подальшого розподілу згідно списку. Підставою для прийняття такого рішення став акт обстеження забудови індивідуального сектору масиву "Черчиці" від 12.09.1995 року, яким виявлено несплату земельного податку та невикористання спірної земельної ділянки.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя він не ставив питання про визнання неправомірним рішення Маяківської сільської ради народних депутатів від 13.03.1996 року, яким було вилучено земельну ділянку, що була виділена йому для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку за життя не набув, а тому вона не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим права позивача не є порушеними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення сільської ради про виділення земельної ділянки для спорудження на ній житлового будинку є достатнім юридичним фактом, який сам по собі вже свідчить про наявність права на земельну ділянку, а відтак ділянка, яку надали одному з подружжя для спорудження житлового будинку, відноситься до спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим, вилучаючи земельну ділянку, на якій знаходиться належне позивачу майно, відповідачем порушено її права та охоронювані законом інтереси. Також судом апеляційної інстанції зазначено, що оскільки ОСОБА_6 був належним землекорстувачем, то відповідно до статті 31 Земельного кодексу України (1990 року), що діяв на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, вилучення земельної ділянки могло бути проведено лише за згодою власника землі і землекористувача на підставі рішення місцевої ради народних депутатів, а у разі відмови власника - у судовому порядку.

Колегія Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір про законність рішень органу місцевого самоврядування в частині передачі земельних ділянок у користування та їх вилучення, є адміністративно-правовим.

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який підтримала і третя особа - ОСОБА_5, посилаючись на те, що вона є дружиною померлого, а третя особа - його сином та мають право на користування спірною земельною ділянкою, тому оскаржуване рішення сільської ради порушує набуте ними право користування земельною ділянкою: ОСОБА_4 як дружини - на частку спільної сумісної власності, ОСОБА_5 - як права спадкоємця.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі щодо правомірності рішень органу місцевого самоврядування - Маяківської сільської ради в частині передачі земельних ділянок у користування та їх вилучення, є адміністративно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання в користування земельної ділянки та її подальше вилучення, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, а спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 220-1, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Маяківської сільської ради - задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року - скасувати.

Провадження у справі, відкрите в порядку адміністративного судочинства, закрити.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: