Справа № 810/5762/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового рішення

04 квітня 2016 року 810/5762/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., суддів Панової Г.В., Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві заяву позивача про прийняття додаткового судового рішення в адміністративній справі

за позовом до про Публічного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №20» Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної фіскальної служби України визнання протиправними дій

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ПАТ «Пересувна механізована колона №20» з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій щодо визначення середньомісячних витрат на оплату праці ПАТ «Пересувна механізована колона №20» на момент прийняття рішення від 12 червня 2015 року №823 «Про встановлення ознак фіктивності ПАТ «Пересувна механізована колона №20» та включення його до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності», меншими від мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі №810/5762/15 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

29 березня 2015 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою суду від 30 березня 2015 року питання про ухвалення додаткового судового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 04.04.2016, не зявився. Жодних заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Представники відповідача-1 та відповідача-2, які повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 04.04.2016, не зявилися. Жодних заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частини 3 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд заяви у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Так, відповідно до частини першої статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Цією ж статтею передбачено, що питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог судом досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного судового рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

У заяві позивач просить суд прийняти додаткову постанову, у якій вирішити питання чи правильно відповідачі здійснили порівняння, чи є фактичні середньомісячні витрати на оплату праці ПАТ «Пересувна механізована колона №20» на момент прийняття рішення від 12 червня 2015 року №823 «Про встановлення ознак фіктивності ПАТ «ПМК №20» та включення його до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності» меншими мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що під час розгляду справи він неодноразово звертав увагу суду, що вирішення питання щодо правомірності дій відповідачів при визначенні середньомісячних витрат на оплату праці ПАТ «ПМК №20» меншими від мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством, безпосередньо залежить від правильності проведених НКЦПФР арифметичних розрахунків.

Однак суд у мотивувальній частині постанови відповідних розрахунків не зробив та не надав оцінки арифметичному розрахунку НКЦПФР.

У контексті викладеного суд зазначає, що предметом оскарження в адміністративній справі №810/5762/15 були дії відповідачів щодо визначення середньомісячних витрат на оплату праці.

У постанові від 29.02.2016 суд дійшов висновку, що вчиняючи дії, що полягають у визначенні середньомісячних витрат на оплату праці ПАТ «Пересувна механізована колона №20», НКЦПФР виконувала завдання, покладені на неї пунктом 37-10 частини 2 статті 7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» та діяла у межах і спосіб, передбачений нормами чинного на дату проведення аналізу законодавства.

При цьому суд зазначив, що висновки про відповідність окремого емітента критеріям, наведеним у пункті 4 Положення № 1360, є суб'єктивною думкою осіб, які здійснювали аналіз емітента, та можуть бути як справедливими так і хибними.

Суд вважав, що дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи у тому разі, якщо, по-перше, такі дії вчинені владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Водночас діяльність НКЦПФР по проведенню аналізу відповідності емітента ознакам фіктивності згідно з критеріями, визначеними у пункті 4 Положення №1360, у рамках якої НКЦПФР також оцінює показники фінансової та іншої звітності емітента з метою встановлення розміру середньомісячних витрат емітента на оплату праці одного працівника, є лише службовою діяльністю посадових осіб НКЦПФР, спрямованою на виконання обов'язку щодо здійснення контролю за додержанням учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства.

Результатом реалізації цих повноважень може бути прийняття рішення про включення емітента до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності.

При цьому суд зазначив про невідповідність обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки дії, з якими не погоджується позивач, мали наслідком прийняття НКЦПФР рішення від 12 червня 2015 року №823 «Про встановлення ознак фіктивності ПАТ «Пересувна механізована колона №20» та включення його до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності», і саме це рішення, у випадку незгоди з математичним розрахунком середньомісячної заробітної плати, мав би оскаржувати позивач.

Таким чином судом було розглянуто адміністративну справу відповідно до позовних вимог, які викладені в позовній заяві, щодо всіх позовних вимог судом ухвалено рішення та прийнято рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відтак підстави, з якими Кодекс адміністративного судочинства України пов'язує можливість реалізувати інститут додаткового судового рішення у даному випадку відсутні.

Керуючись статтями 160, 165, 168 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №20» про ухвалення додаткового судового рішення по справі №810/5762/15 відмовити.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Панченко Н.Д.

Судді Василенко Г.Ю.

ОСОБА_1