Справа № 820/14371/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/55884/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуНауково-виробничої фірми «Промкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
на постановуХарківського окружного адміністративного суду від 28.08.2014
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014
у справі № 820/14371/14
за позовомНауково-виробничої фірми «Промкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
доДержавної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробнича фірма «Промкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної невиїзної позапланової перевірки НВФ «Промкомплект» у формі ТОВ по взаємовідносинам з ТОВ «Виател», результати якої оформлені актом №2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014 року;

- зобов'язати відповідача відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистема автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності НВФ «Промкомплект» у формі ТОВ за грудень 2013 року та січень 2014 року, що зазначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- на адресу відповідача від Індустріальної ОДПІ м. Харкова надійшли акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Віател» №163/20-36-22-03-07/38876259 від 25.03.2014, №182/20-36-22-03-07/38876259 від 31.03.2014;

- відповідачем направлено позивачу запит №5789/10/20-30-22-03-22-03-21 від 15.04.2014 про надання пояснень та документального підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Віател», який було отримано головним бухгалтером позивача 24.04.2014;

- листом №12/1 від 12.05.2014 позивач надав пояснення щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Віател»;

- на підставі наказу на проведення перевірки № 1136 від 03.06.2014, відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Віател» за період з 01.12.2013 по 31.01.2014, за результатами якої складено акт №2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст.187 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 25 348 грн., та п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ на суму 20 216 грн.

Також, судом першої інстанції зазначено, що позивач обґрунтовує факт порушення своїх прав неправомірністю дій податкового органу щодо викладення в акті перевірки 2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014 висновків про порушення платником податків вимог п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України відзначає, що, звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин особи, яка звернулася за їх захистом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, за встановлених обставин дійшли висновку, що оскаржувані дії відповідача щодо проведення перевірки є правомірними та такими, що вчинені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а висновки акту перевірки не впливають на права і обов'язки платника податків та не несуть для нього правових наслідків. Разом з тим, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження внесення до АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» інформації у зв'язку з прийняттям акта №2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014 та доказів на підтвердження того, що дії щодо внесення такої інформації порушують права та законні інтереси позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом п.79.1 ст.79 названого Кодексу документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 названого Кодексу документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Платник податків має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не ставить під сумнів правомірність дій відповідача щодо винесення наказу №1136 від 03.06.2014 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, а докази оскарження названого наказу відсутні.

За змістом п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Доводи касаційної скарги не містять посилань, а з матеріалів справи не вбачається наявність обставин щодо недотримання відповідачем вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України під час вчинення контролюючим органом оскаржуваних дій по проведенню перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач обґрунтовує факт порушеного права, зокрема, неправомірністю дій відповідача щодо викладення в акті №2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014 висновків про порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що акт №2474/20-30-22-03/30289982 від 19.06.2014 не є актом індивідуальної дії в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише відображенням фактичних дій посадових осіб податкового органу, вчинених в процесі здійснення документальної невиїзної перевірки позивача, та є носієм інформації, яка використовується податковим органом при реалізації своїх повноважень. При цьому, викладені в ньому висновки та їх зміст, як і сам акт, не порушують права чи законні інтереси позивача, оскільки не породжують будь-яких безпосередніх правових наслідків для платника податку.

Згідно п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2 п.62.1 ст.62 названого Кодексу).

Відповідно до п.74.1 ст.74 названого Кодексу податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань. (п.74.2 ст.74 названого Кодексу)

Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 3 листопада 2015 року у справі № 21-99а15 та в постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 21-2261а15

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли юридично вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистема автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності, оскільки такі дії не порушують прав платника податків.

З огляду на усе наведене вище, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Науково-виробничої фірми «Промкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний