Справа № 805/5000/15-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року справа №805/5000/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Томах О.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 р. у справі № 805/5000/15-а за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у справі № 805/5000/15-а у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження, відмовлено повністю. (арк.справи 71-73)

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. (арк.справи 76-78).

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник відповідача - Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За правилами частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, думку представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2015 року у справі №805/2754/15-а адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення витрат службового відрядження, суми компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка полягала у невідшкодуванні ОСОБА_4 витрат на службове відрядження у сумі 2 397,62 грн. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 заборгованість з відшкодування витрат на службове відрядження у розмірі 2 397,62 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (арк. справи 61-65)

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі № 805/2754/15-а. (арк..справи 66-69)

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2014 року на підставі подання начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 та у звязку з вакантною посадою начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції в.о. начальника Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6 видав наказ № 645/6 Про покладання виконання обовязків на ОСОБА_4В..

З 28 квітня 2014 року виконання обовязків начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції покладено на заступника начальника цього ж відділу ОСОБА_4

26 травня 2014 року відповідно до п. 2 наказу Державної виконавчої служби України від 22 травня 2014 року № 239/к щодо стажування ОСОБА_4 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області в.о. начальника Головного управління юстиції ОСОБА_6 видав наказ № 1330/4 Про відрядження ОСОБА_4В. ОСОБА_4 був відряджений до м. Києва у Державну виконавчу службу України для проходження стажування тривалістю 08 календарних днів з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року включно, з урахуванням дороги.

10 червня 2014 року ОСОБА_4 надав звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 05 грудня 2012 року № 1276, на загальну суму 2 647,62 грн. Відповідно до копії звіту позивачем на відрядження було витрачено 2 647,62 грн., в тому числі: добові витрати (з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року) 8 діб у сумі 240,00 грн., витрати на проживання 5 діб 1 750,00 грн., проїзд з м. Маріуполя до м. Києва 333,92 грн. та проїзд з м. Києва до м. Маріуполя 323,70 грн.

10 червня 2014 року разом із супровідним листом за № 2.6-3/266 Відділ державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції надіслав до Управління бухгалтерського обліку, фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції у Донецькій області для проведення оплати авансовий звіт на відрядження заступника начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4, про що свідчить копія відповідного листа.

У постанові Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі №805/2754/15-а зазначено, що докази на підтвердження дати отримання Управлінням бухгалтерського обліку, фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції у Донецькій області листа від 10 червня 2014 року № 2.6-3/266 разом з доданими до нього документами, рівно як і докази відшкодування ОСОБА_4 витрат на відрядження, суду не надані.

За приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі №805/2754/15-а обставини не підлягають доказуванню в цій справі.

У заяві від 27.01.2016 року (вхід. №2090/16 від 03.02.2016 р.) позивачем наведено розрахунок суми індексу інфляції за час прострочення сплати витрат на відрядження за період з липня 2014 року по жовтень 2015 року на суму 1 486,97 грн.

Також, у вказаній заяві позивач розрахував три відсотки річних за період прострочення з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року на суму 106,19 грн.

Спірним в межах даної справи є наявність або відсутність застосування до спірних правовідносин цивільного законодавства, а саме норм Цивільного кодексу України стосовно відповідальності боржника.

Статтею 121 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Кодексу законів про працю України встановлено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За приписами ч.1 ст.3 вказаного Кодексу визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 вказаного Кодексу передбачено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.4 вказаного Кодексу передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної ОСОБА_2 України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною ОСОБА_2 України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

За правилами ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Частинами 1 та 2 ст.509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що спірні правовідносини в межах цієї справи не є цивільними та не виникають з підстав, які передбачені ст.11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, положення Цивільного кодексу України, у тому числі ст.625 цього Кодексу, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки Цивільний кодекс України не належить до законодавства про працю та не регулює правовідносини щодо проходження державної служби.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що судовим рішенням від 31.07.20015 року у адміністративній справі № 805/2754/15-а встановлено, що компенсація витрат працівника на службове відрядження не регулюється трудовим законодавством, оскільки у вищезазначеній постанові суду такі висновки відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому підстави для скасування постанови відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195,196, п.1 ч.1 ст. 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 р. у справі № 805/5000/15-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 р. у справі № 805/5000/15-а - залишити без змін.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний колегією суддів протягом пяти днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2