Справа № 802/4107/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 березня 2016 р. Справа № 802/4107/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Федчук Т.М.

представника відповідача: Заводнюк І.М.

третя особа: не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "Газо-Мер"

до: Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Альфа банк"

про: зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Газо-Мер» (далі - позивач, ПП «Газо-Мер» до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Альфа банк" (далі - третя особа), «Альфа банк» про зняття арешту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було протиправно накладено арешт на майно, а саме колонки «Геркон» №707. 2014 р.в., колонки «Геркон» №706, 2014 р.в., котре належить юридичній особі ПП «Газо Мер», яка не є боржником за виконавчим листом.

На думку позивача, таке рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі, в межах заявлених вимог, та з урахуванням наданих додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечувала, з огляду на їх безпідставність, та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про місце, час та дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні відділу перебуває зведене виконавче провадження № 45717541 до складу якого входить виконавче провадження № 43690411 з виконання виконавчого листа № 128/4125/13-ц виданого 10.06.2014 Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Петрол" на користь ПАТ "Альфа-Банк", заборгованість за договором №23-ОКЛ/12 від 29.08.2012р. про надання кредиту у формі овердрафт в сумі 5 012 499 грн. 90 коп. (а. с. 98-100).

Згідно виконавчого провадження №44446966 з виконання виконавчого листа № 128/2004/14 виданого 10.06.2014 Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ТОВ "Приват-Петрол" на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором №23-ОКЛ/12 від 29.08.2012року про надання кредиту у формі овердрафт в сумі 1 676 151,64грн., що складається з: простроченої заборгованості зі сплати відсотків в розмірі -1 103 861,85грн; - заборгованість зі сплати строкових відсотків в розмірі - 70 312,33грн; - пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі - 453 618, 15грн; - пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі - 48359,31грн., стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Альфа Банк" судовий збір в сумі 3654,00грн.

20 листопада 2014р. відповідно до повідомлення відповідача, позивачу стало відомо, що було проведено оцінку майна для визначення початкової ціни для продажу на аукціоні нерухомого майна боржника ОСОБА_3, описаного й арештованого згідно акту опису й арешту майна від 25.09.2015р., а саме 1/2 частки нежитлових приміщень АЗС, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 230).

Cуд дослідив, що про акт опису й арешту майна від 25.09.2015р. позивачу не було відомо до отримання вищезазначеного повідомлення, позивачу не було надано копії цього акту. Відповідно він не був присутнім під час проведення опису майна, на яке в послідуючому було накладено арешт (а. с. 143-145).

З відповідного повідомлення, вбачається, що до опису й арешту включено рухоме майно, а саме - колонки «Геркон» № 707, 2014р.в., колонки «Геркон» № 706, 2014р.в, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, власниками яких є юридична особа -ПП «ГАЗО МЕР», яке в свою чергу, не є боржником за виконавчим листом.

В подальшому, позивач, звернувся до відповідача з проханням зняти арешт з вищезазначених колонок та надав належним чином засвідчену копію видаткової накладної № PH -0000160 від 24.11.2014р., якою підтверджується факт придбання та оплати зазначених колонок ПП «ГАЗО МЕР» (а. с. 10).

Отримавши відповідь від 04.12.15 року, в якій зазначено, що питання зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку на підставі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 4 ст. 257 КАС України).

У відповідності до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 8 Закону передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (ст. 11 Закону).

Керуючись ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, а саме:

виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази та ін.

Статтею 18 Закону визначаються вимоги до виконавчого документа, а саме зазначається:

назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Судом досліджено, що на момент винесення постанови, якою накладено арешт на майно, належало позивачу, а саме юридичній особі - ПП «Газо-Мер».

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

У контексті вищезазначеного, державний виконавець може вчиняти дії щодо опису та арешту майна виключно боржника.

Суд, дослідивши ухвалу Вінницького районного суду від 14.04.2015р. встановив, що 1/2 частка нежитлової будівлі АЗС належить ОСОБА_3 - як фізичній особі у спільному майні подружжя, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець порушив вимоги ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», так як, було накладено арешт на майно яке ОСОБА_3 не належить, а зареєстроване за юридичною особою - ПП «Газо-Мер», відтак підстав для їх опису та арешту не було.

Відповідно до статті 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч.2 ст. 60 Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна

арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За наведених обставин, враховуючи відсутність судового рішення про зняття арешту з колонки паливороздавальної «Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ У29,1-1-2001 вироблена в Україні, дата виробництва 2014р., №707; колонки паливороздавальної «Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ У29,1-1-2001 вироблена в Україні, дата виробництва 2014р., №706, які описано й арештовано згідно акту опису й арешту майна від 25.09.2015р. (зведене виконавче провадження № 45717541), тому є достатні підстави для зняття з арешту вказане майно.

Окрім того, вирішуючи даний спір, суд, керуючись положеннями статті 60 Закону виходить з того, що нею чітко визначено умову, за якої державний виконавець приймає відповідне рішення про зняття арешту. Зокрема, виключно до компетенції державного виконавця віднесено прийняття постанови про зняття арешту у разі наявності відповідного судового рішення.

А тому, за сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що доказів, які б спростовували позовні вимоги, суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню у повній мірі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зняти арешт з майна : колонка паливороздавальна "Геркон" О-КЕД-50-0,25-ТУ У29,1-1-2001 вироблена в Україні, дата виробництва 2014 р., № 707; колонка паливороздавальна "Геркон" О-КЕД-50-0,25-ТУ У29,1-1-2001 вироблена в Україні, дата виробництва 2014 р., № 706, які описано й арештовано згідно акту опису й арешту майна від 25.09.2015 року (зведене виконавче провадження № 45717541)

Стягнути на користь Приватного підприємства "Газомер" судові витрати в розмірі 1218 грн. 00 коп. (судовий збір, що був сплачений згідно платіжного доручення № 3189 від 17.12.2015 року) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна