Справа № 810/443/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року 810/443/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області про скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції про скасування постанов від 21 жовтня 2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 8275,14 грн. та від 04.12.2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн. у виконавчому провадженні №48764497.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій відповідачем прийняті безпідставно та неправомірно з огляду на ту обставину, що позивачем не дотримано порядку здійснення виконавчих дій, постанову про відкриття виконавчого провадження отримав з порушенням встановлених строків. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач самостійно сплатив суму боргу, а тому стягнення з нього виконавчого збору вважає неправомірним.

Позивач надав суду заяву, в якій просить розглядати справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача двічі в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заперечень чи будь-яких пояснень, а також витребуваної судом копії виконавчого провадження не надав.

Згідно із приписами частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання постанови № 367/736/14-ц виданої 17 червня 2015 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Бучанської міської ради боргу в сумі 82751,48 грн.

18 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду протягом семи днів з дня отримання постанови.

Судом встановлено та підтверджено копією конверта, на якому містяться відбитки штампу поштового органу з датою 30.11.2015, яким направлено позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2015 року, що свідчить про порушення відповідачем встановленого у статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження» строку надсилання копії постанови.

Позивач, після отримання 01.12.2015 року постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2015 року, самостійно сплатив заборгованість 07 грудня 2015 року в сумі 82751,48 грн., що підтверджується копією квитанції ГУ Ощадбанк по м. Києву та області №53 з призначенням платежу «Борг на користь Бучанської міської ради згідно рішення Ірпінського міського суду від 27.01.2015 р. у справі №367/736/14-ц, ВП № 48764497».

Про дану обставину повідомлено відповідача заявою про добровільне виконання рішення, яка прийняте відділом виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції 09.12.2015, що підтверджує відбиток штампу відповідача на заяві.

21 жовтня 2015 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 8275,14 грн., а 4 грудня 2015 року, тим же виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн.

Позивач не погоджуючись з рішеннями відповідача про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до вказаного закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно приписів статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як вже зазначалось судом, постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику надіслана 30 листопада 2015, а отримана ним 01 грудня 2015 року, тому суд вважає, що строк на добровільне виконання зобов'язання повинен обчислюватися саме з цієї дати.

Суд зазначає, що позивач сплативши суму заборгованості 07.12.2015 року в розмірі 82751,48 грн. виконав рішення суду в межах строку для добровільного виконання та повідомив відповідача.

Крім того, відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2015 року, яка набрала законної сили 05.02.2016 року, щодо розгляду скарги ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області встановлено, що боржнику про відкриття виконавчого провадження стало відомо 01.12.2015 року, 07.12.2015 року боржник сплатив суму заборгованості, отже добровільно виконано рішення в строк встановлений у постанові.

Відповідно до частини 1 ст. 46 Закону, у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Заходами примусового виконання є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), дохід, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні суду; інші заходи, передбачені рішенням суду або Законом.

Для проведення виконавчих дій державним виконавцем у необхідних випадках залучаються поняті, а також працівники органів внутрішніх справ, представники органів опіки і піклування, інших органів і установ у порядку, встановленому законом.

У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 28.01.2015 року з перегляду справи №924/205/13-г зазначено, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, в такому випадку необхідно ще вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання.

Правова позиція щодо даних правовідносин, описана Верховним судом України і у постанові Пленуму №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а саме, відповідно до статей 45, 46 Закону №606- XIV (606-14), витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Судом було встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання постанови № 367/736/14-ц у розумінні поняття "заходів примусового виконання", відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", тому останній не набув права на винесення постанов про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, так як виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягуються від фактично стягненої суми або вартості майна боржника та реального проведення виконавчих дій.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1102,42 грн. підлягають стягненню з Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанови Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області від 21 жовтня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору та від 04 грудня 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 48764497.

Стягнути судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 42 коп. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 35879461).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.