Справа № 539/660/16-а
Суддя: Іващенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/660/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі - Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконкому Лубенської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконкому Лубенської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, мотивуючи тим, що його постановою адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що він нібито в порушення п.5.6.9 р.5 Правил благоустрою м. Лубни не здійснив очищення прилеглої території до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» від снігу.

Вважав, що його безпідставно та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки 13.01.2016 р. поблизу приміщення кафе за адресою АДРЕСА_1 до нього звернулася незнайома жінка та почала вимагати від нього очищення території від ожеледиці, заявивши, що буде складати протокол про адміністративне правопорушення, хоча він не скоював ніякого порушення, про що дав цій жінці усні пояснення. При ньому ніякий протокол не складався. Пізніше йому стало відомо, що адмінкомісією при виконкомі Лубенської міської ради на підставі протоколу складеного відносно нього за ст. 152 КпАП України, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Однак його належним чином не повідомляли про час та місце розгляду справи адмінкомісією та дане рішення було прийнято за його відсутності.

У 10-денний строк він оскаржив постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року до виконкому Лубенської міської ради, проте рішенням виконкому Лубенської міської ради від 24.02.2016 р №46 було відмовлено в задоволенні його скарги та постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року залишено в силі.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 прохав суд визнати незаконною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та прохала його задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не вчиняв. Також він не є суб»єктом даного правопорушення, оскільки кафе йому не належить. Також прохала суд стягнути витрати на правову допомогу , які поніс позивач по справі в сумі 1100 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова адмінкомісії є законною. Крім цього, позивачем пропущено строк звернення до суду та підстав для його поновлення не має. Також позивач не має права оскаржувати до суду постанову адмінкомісії, оскільки він скористався своїм правом та оскаржив постанову до виконкому, а тому не має права її ще раз оскаржувати до суду. В подальшому в судове засідання 30.03.2016 р. представник відповідача не з»явився, направивши до суду заяву у якій прохав розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11.02.2016 р., притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що він не здійснив очищення прилеглої території до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» від снігу в порушення вимог п. 5.6.9. р.5 Правил благоустрою м. Лубни.

Вказану постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 13.01.2016 р. інспектором ГФ Муніципальна служба правопорядку м. Лубни , у якому зазначено, що 13.01.2016 р. о 10-40 год. встановлено , що на майдані АДРЕСА_1 біля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» не очищена прилегла територія від ожеледиці. Протокол складено за ст. 152 КпАП України відносно ОСОБА_1

У протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень та від отримання копії протоколу. Протокол складено та підписано лише інспектором, відмова ОСОБА_1 не засвідчена свідками.

Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 24.02.2016 р. №46 постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11.02.2016 р. залишено в силі.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 5.6.9. р.5 Правил благоустрою та утримання території міста Лубни, що є Додатком 1 до рішення Лубенської міської ради від 25.05.2007 року, зимове прибирання суб'єктами у сфері благоустрою відповідних територій повинне забезпечувати нормальний рух пішоходів та транспорту і включати:

1) підмітання та зсув снігу. Роботи по прибиранню снігу та льоду суб'єкти у сфері благоустрою зобов'язані розпочинати з настанням снігопаду. Від снігу та льоду в першу чергу очищають тротуари, дороги до під'їздів житлових будинків, місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, люки водопровідних і каналізаційних колодязів. Дозволяється свіжий сніг укладати у вали на вулицях і площах, за винятком території місць для зупинки маршрутних транспортних засобів, для подальшого вивезення;

2) видалення снігу та снігово-льодяних утворень. Забороняється сколювати лід на тротуарах, вимощених фігурними елементами. При переміщенні снігу з тротуару на проїзну частину вулиці чи дороги для його механізованого видалення снігові вали розміщуються на відстані не більше ніж 1 м від бордюру. Формування снігових валів не допускається на перехрестях, пішохідних доріжках, місцях для зупинки маршрутних транспортних засобів, місцях для паркування, на трамвайному полотні, в місцях в'їзду у двори і на внутрішньоквартальній території, а також на територіях зелених насаджень, на решітках зливових колодязів. Зібрані сніг, лід, бруд та сміття повинні щоденно вивозитися на відведені для цього ділянки визначені міськвиконкомом або райвиконкомами.

3) усунення слизькості. Під час ожеледиці необхідно посипати тротуари, переходи через вулиці, місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, спуски, підйоми речовинами, що виключають ковзання. При таненні снігу та льоду мокрий сніг, пісок та бруд вичищають.

Згідно п 5.1.1. Правил благоустрою та утримання території міста Лубни утримання прилеглих та закріплених територій приватних, орендованих та таких, що перебувають у користуванні земельних ділянок, споруд, які на них розміщені, покладається на власників, керівників підприємств, установ, організацій, власників приватного житлового сектора та транспортних засобів.

Статтею 152 КпАП України передбачена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.10.2006 р., інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що власником нежилого приміщення за АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, а особа, на яку складено протокол та притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1.

Вказані обставини, як встановлено в судовому засіданні, ні інспектором під час складання протоколу, ні органом, що притягнув позивача до адміністративної відповідальності, не перевірялися.

При цьому матеріали справи не містять жодного доказу вини позивача, як особи, яка не має ніякого відношення до вищевказаного нерухомого майна, в порушенні Правил благоустрою та утримання території міста Лубни, а саме щодо неочищення на майдані АДРЕСА_1 біля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» прилеглої території від ожеледиці, що заборонено цими Правилами, чинним законодавством України, крім, власне протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначені у оспорюваній постанові та у протоколі обставини позивач категорично заперечує.

Також, під час складання протоколу свідки не запрошувалися, фото- чи відео- фіксації не проводилися.

При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за ст. 152 КпАП України, адміністративна комісія при виконкомі Лубенської міської ради, як орган , що уповноважений розглядати даний протокол, при вирішенні питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України при дослідженні матеріалів справи фактично обмежилася лише складеним протоколом, на засідання адмінкомісії не запрошувалися свідки, не витребовувалися ніякі письмові матеріали.

Адміністративною комісією при виконкомі Лубенської міської ради фактично залишилося не встановленим хто саме є власником, нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 та хто повинен нести відповідальність у разі порушенні Правил благоустрою та утримання території міста Лубни.

При розгляді протоколу не встановлено в чому полягає причетність ОСОБА_1 до вчиненого адміністративного правопорушення, які саме дії він, не будучи власником нерухомого майна, особисто вчиняв, направлені на порушення Правил благоустрою та утримання території міста Лубни.

Вищевказані обставини відповідачем не спростовано, хоча обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, а тому постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. необхідно скасувати.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч.1 ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність у діях позивача складу та події адміністративного правопорушення, вищевикладені вимоги закону, суд вважає за необхідне також провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України на підставі п.1 ст. 247 КпАП України закрити.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувшись із скаргою про скасування постанови адмінкомісії до виконкому в порядку п.1 ч. 1 ст. 288 КпАП України, не втратив відповідного права на звернення до суду із адміністративним позовом про скасування даної постанови адмінкомісії, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Також суд вважає, що позивачем у даній справі не пропущено строк на звернення із даним позовом до суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.4 ст. 99 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Статтею 288 КпАП України передбачено право особи, яку рішенням адмінкомісії притягнуто до адміністративної відповідальності, оскаржити дане рішення до виконкому відповідної ради, тобто передбачена можливість досудового порядку вирішення спору.

Згідно ст. 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

У даному випадку рішення адмінкомісії прийнято 11.02.2016 р. за відсутності позивача та у встановлений законом строк 17.02.2016 р. оскаржено до виконкому Лубенської міської ради.

Із даним позовом позивач звернувся до суду 02.03.2016 р. , тобто у місячний строк, з дня отримання копії рішення виконкому від 24.02.2016 р., яким постанову адмінкомісії від 11.02.2016 р. залишено в силі.

Згідно ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Позивачем було понесено судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 1100 грн., що відповідає п.1 ч.3 ст. 87 КАС України.

Відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій.

З журналів судового засідання вбачається, що адвокат ОСОБА_2 брав участь у судових засіданнях як представник позивача та особа, що надає позивачу правову допомогу: 23.03.2016 р. - 40 хв., 30.03.2016 р. - 26 хв., а всього 66 хв.

Разом із тим, пунктом 48 постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом ОСОБА_2, який брав участь у справі як представник позивача та особа, що надає йому правову допомогу, надано суду Акт надання правової допомоги №1 від 30.03.2016 р., згідно якого адвокат надав послуги відповідно до договору від 1.03.2016 р., укладеного між ним та ОСОБА_1 : виїздна консультація 1.03.2016 р. - 3 години, складання позовної заяви 2.03.2016 р. - 5 годин, представництво інтересів ОСОБА_1 у суді 2 год., а всього 10 годин.

Суд знаходить вказаний розрахунок частково обґрунтованим, а саме в частині часу виїздної консультації - 3 год. та часу складання позовної заяви 5 год. (всього 8 годин, що становить 480 хв.). Що ж стосується часу представництва інтересів позивача у суді, суд вважає за необхідне визначати його на підставі даних журналів судових засідань.

При проведенні судових засідань під час розгляду справи та вчиненні адвокатом 1.03.2016 р. та 2.03.2016 р. інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги позивачу розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн. 40% від 1378 грн. становить 551,20 грн.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі становить : 546 хв. (66 хв+480 хв.) /60 хв. х 551,20 грн. = 5015 грн. 92 коп.

Розмір реально понесених витрат ОСОБА_1 на правову допомогу - 1100 грн. не перевищує вище обрахований граничний розмір витрат 5015 грн. 92 коп., а тому при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1, суд виходить із розміру фактично понесених витрат на правову допомогу, які були понесені ОСОБА_1 в сумі 1100 грн. та підлягають стягненню з місцевого бюджету м. Лубни на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 9-12, 94, 122, 128, 158 -163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до виконкому Лубенської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову адміністративної комісії при виконкомі Лубенської міської ради №3-02/16 від 11 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. визнати незаконною та скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України на підставі п.1 ст. 247 КпАП України закрити.

Стягнути з місцевого бюджету м. Лубни на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1100 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.