Справа № 2а/2470/1433/11
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/2470/1433/11

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

30 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б., Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

представника відповідача Маринока

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернівецькій області та Головного управління Державного казначейства України у Чернівецькій області про визнання неправомірними дій та стягнення примусово сплаченого збору,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом , в якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду україни в Чернівецькій області та управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернівецькій області протиправними; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області через Головне управління Державного казначейства України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 5138,25 ггрн. примусово сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкових автомобілів; стягнути з Державного бюджету україни 3,40 грн. сплаченого судового збору.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на статтю 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до якої такий збір сплачується при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року позов задоволено частково, а саме: Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області через Головне управління Державного казначейства україни у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобілів в сумі 5138,25 грн.; в решті позову відмовлено; присуджено з Державного бюджету України на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 27,20 грн..

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оскаржило його до суду апеляційної інстанції. В своїй апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року по справі №2а/2470/1433/11 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного втрішення справи.

До суду апеляційної інстанції в судове засідання призначене на 30 березня 2016 року прибув представник відповідача, який доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи до суду апеляційної інстанції інстанції своїх уповноважених представників не направили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог частини 4 статті 196 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 12 квітня 2011 року ОСОБА_3 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Авто" автомобіль "Мазда 3" за ціною 201500 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 33583,33 грн., що підтверджується рахунком №АМ 110405/1 від 05.04.2011, квитанціями від 05.04.2011 року №2002.109.1 та від 09.04.2011 №2002.261.1, актом прийомки-передачі №М-110412/1 від 12.04.2011 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.04.2011.

При реєстрації вказаного автомобіля в органах державної автомобільної інспекції позивач сплатила до УПФ збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 % вартості автомобіля, що склало 5037,50 гривень (квитанція №1-214 від 12.04.2011).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740), на який посилається УПФ, застосуванню не підлягає, оскільки положення, яким визначений обов'язок фізичної особи, яка купує автомобіль, сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за змістом суперечить нормі, яка міститься у Законі України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі по тексту - Закон №400/97-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Власне , пунктом 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР, визначено вичерпний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку № 1740 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення Порядку № 1740 суперечили вимогам Закону № 400/97-ВР у частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5), зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції при вирішенні цього спору дійшов обґрунтованого висновку, що пріоритетними є норми Закону № 400/97-ВР.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо способу відновлення порушеного права позивача.

За правилами частини третьої статті 3 Закону № 400/97-ВР платники збору при відчуженні легкових автомобілів сплачують цей збір на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету, закріплено у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 (чинному на час виникнення спірних відносин), пунктами 3, 5 якого передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в цих органах, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету або поданням платника податків, зборів (обов'язкових платежів)

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету" з огляду на коди бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11, органом, який забезпечує здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, визначено ПФУ.

При цьому, частиною другою статті 72 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено правило, згідно з яким кошти ПФУ не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до частини першої статті 73 цього Закону на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

З огляду на наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, не підлягає стягненню із контролюючого органу - ПФУ, оскільки такий спосіб відновлення порушеного права суперечить встановленому законодавством порядку повернення помилково сплачених чи зарахованих до бюджету обов'язкових платежів.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-309а13).

Відтак, вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не є платником збору з відчуження автомобіля, а тому сплачені ним кошти підлягають поверненню, втім, помилково стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області їх через Головне управління Державного казначейства України у Чернівецькій області, а не стягнув з Державного бюджету України.

Згідно з приписами статті 201 КАС України, суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 чтатті 205 КАС Укоаїни, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргуГоловне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернівецькій області та Головного управління Державного казначейства України у Чернівецькій області про визнання неправомірними дій та стягнення примусово сплаченого збору змінити .

Викласти абзац перший та другий її резолютивної частини в такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) безпідставно сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 5037 (п'ять тисяч тридцять сім) гривень 50 копійок."

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04.04.16.

Головуючийсуддя Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.