Справа № П/811/671/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року справа №П/811/671/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов приватного підприємства «ДЦ Арт-Салон» (далі - Підприємство) до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 лютого 2015 року, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 44787 грн. та накладено штрафну санкцію - 22394 грн. і з податку на прибуток - 42548 грн. та накладено штрафну санкцію - 21274 грн.

Представник позивача підтримав вимогу заяви.

Стверджував, що від укладення договорів поставки та надання послуг з ТОВ «АСТ Буд-Сервіс» (далі - Товариство), ТОВ «ТВК Укрбудпостач» (далі - Товариство 2) та ТОВ «Размус» (далі - Товариство 3) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На його думку, Підприємство правомірно сформувало в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту за згаданими правочинами та включили у валові витрати кошти, які сплачені на підставі цих договорів.

Представник відповідача заперечив стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що правочини, котрі уклали Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, не спрямовувались на реальне настання наслідків, котрі обумовлювались ними.

Доказом того, як вважає він, є акти про неможливість проведення перевірок діяльності згаданих контрагентів.

Ухвалою суду від 28 березня 2016 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 2 а.с.82).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 17 та 18 січня 2013 року Підприємство (замовник) та Товариство (виконавець) уклали договори про надання послуг щодо навантаження та перевезення піску (Том 1 а.с.56, 58).

Упродовж січня 2013 року Товариство надало послуги Підприємству на загальну суму 182400 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 30400 грн.).

Підприємство виконало роботи та надало Товариству акти здачі-прийняття робіт, податкові накладну від 17, 18, 21 січня 2013 року, (Том 1 а.с.60-63, 68-70).

Підприємство розрахувалось з Товариством за виконанні роботи у безготівковій формі (Том 1 а.с.64-67).

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість.

Підприємство (покупець) та Товариство 2 (постачальник) уклали догорів про поставку товарів.

Упродовж січня 2013 року Підприємство придбало у Товариства 2 продукцію на загальну суму 14773 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 2462,17 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Підприємство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткову, податкову накладну від 31 січня та 05 лютого 2013 року, акт введення в експлуатацію основних засобів від 05 лютого 2013 року (Том 1 а.с.50, 52).

Підприємство сплатило кошти Товариству 2 у безготівковій формі (Том 1 а.с.51).

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість.

28 травня 2013 року Підприємство (покупець) та Товариство 3 (постачальник) уклали догорів про поставку будівельних матеріалів (Том 1 а.с.48).

Упродовж травня 2013 року Підприємство придбало у Товариства 3 продукцію на загальну суму 80000,33 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 13333,39 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Підприємство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, податкові накладні від 28 та 30 травня 2013 року (Том 1 а.с.46).

Перевезення товару здійснювало Підприємство відповідно до змісту товарно-транспортних накладних (Том 1 а.с.38-45).

Підприємство користувалось великою кількістю транспортних засобів, якими володіло на підставі договору оренди (Том 2 а.с.15-17).

Підприємство сплатило кошти Товариству 3 у безготівковій формі (Том 1 а.с.47).

Придбана продукція використовувалась Підприємством у власній господарській діяльності.

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість у відповідному періоді.

З 25 по 29 грудня 2014 року відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку діяльності Підприємства по взаємовідносинах з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3 за січень, травень 20143 року (Том 1 а.с.8-24).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За її результатом ревізори склали акт, у якому зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочини, котрі уклали Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, є недійсними (нікчемним), так як не спрямовувалися на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про неможливість проведення зустрічних звірок діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення 17 лютого 2015 року, якими позивачу збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 44787 грн. та накладено штрафну санкцію - 22394 грн. і з податку на прибуток - 42548 грн. та накладено штрафну санкцію - 21274 грн. (Том 1 а.с.25-26).

11 грудня 2013 року ревізором Броварської ОДПІ складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з його контрагентами (Том 1 а.с.160-167).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

02 вересня 2013 року ревізором ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 2 щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з його контрагентами за період з 01 липня 2012 року по 31 травня 2013 року (Том 1 а.с.178-187).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 2 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

30 серпня 2013 року ревізором ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 3 щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з його контрагентами за березень, травень 2013 року (Том 1 а.с.168-177).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 3 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

За результатом проведення перевірок діяльності контрагентів Підприємства керівники податкових органів не прийняли жодних рішень негативного характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобов'язана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності Товариства, Товариства 2 та Товариства 3 податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі і з Підприємством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство, Товариство 2 та Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані податкові зобов'язання Товариства, Товариства 2 та Товариства 3 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з Підприємством.

Проводячи перевірку діяльності Підприємства, податкові ревізори посилались на акти про неможливість проведення перевірок діяльності згаданих контрагентів, як незаперечні докази недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав доказів стосовно недійсності правочинів, які уклало Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобов'язань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Підприємство (видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акти приймання-передачі виконаних робіт).

Оскільки, податковий орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження відповідача, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, Підприємство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат суми коштів за договорами, укладеними з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, відповідно до приписів статей 138 та 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит та включення коштів до валових витрат є дата отримання платником податку товару (послуг), що підтверджено податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового органу є протиправними.

А тому, їх належить скасувати, задовільнивши позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 17 лютого 2015 року, яким приватному підприємству «ДЦ Арт-Салон» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 44787 грн. та накладено штрафні санкції - 22394 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 17 лютого 2015 року, яким приватному підприємству «ДЦ Арт-Салон» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 42548 грн. та накладено штрафні санкції - 21274 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь приватного підприємства «ДЦ Арт-Салон» судові витрати в сумі 2620,06 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей