Справа № 826/24283/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - Відповідач, Апарат ВР України) про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 22 125,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за результатами дострокового припинення повноваження народного депутата України, помічником якого був Позивач, ОСОБА_2 не було звільнено із займаної посади, а увільнено та переведено на аналогічну посаду помічника іншого народного депутата України, правовідносини, пов'язані зі звільненням особи не виникли, а відтак підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на помилковості висновків суду про те, що переведення Позивача на іншу роботу не свідчить про факт звільнення останнього у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України.

Повноважний представник Апелянта e судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити останню в повному обсязі.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав необґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 згідно довідки Апарату ВР України від 14.01.2016 року №20-26/74 (а.с. 65) - державний службовець 7 рангу, працювала у період з 13.12.2012 року по 27.11.2014 року на посаді помічника-консультанта народного депутата України Кузьменка С.А., яка віднесена до IV категорії посад державних службовців.

Народним депутатом України А.І. Кузьменко було 28.11.2014 року складено подання (а.с. 32) про зарахування у порядку переведення Позивача на посаду помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання Кузьменка А.І. з поширенням дії Закону України «Про державну службу» з 28.11.2014 року на час виконання депутатських повноважень, увільнивши ОСОБА_2 від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України Кузьменко С.А.

Розпорядженням керівника Апарату ВР України від 09.12.2014 року №7769 (а.с. 31) Позивача зараховано з 28.11.2014 року на посаду помічника-консультанта народного депутата України Кузьменка А.І. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» із збереженням раніше присвоєного сьомого рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України сьомого скликання Кузьменка С.А.

Вважаючи, що наведені обставини свідчать про її фактичне звільнення з посади, що має своїм наслідком виникнення у Відповідача обов'язку виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», ст. ст. 21, 23, 36 КЗпП України а також затвердженого розпорядженням голови Верховної Ради України від 25.08.2011 року №769 Положення про Апарат Верховної Ради України, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт звільнення Позивача з посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України, а увільнення із займаної посади та подальше переведення на аналогічну не породжує права на виплату одноразової грошової допомоги.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Приписи ч. 3 ст. 34 Закону визначають, що помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, але не є державними службовцями, також можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата звільняється з попереднього місця роботи в порядку переведення в зазначений у його заяві і поданні народного депутата строк.

Народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналогічні гарантії праці помічника-консультанта народного депутата України закріплені в п. 2 ст. 4.6 затвердженого постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року №379/95-ВР Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що виникнення обов'язку Апарату ВР України забезпечити виплату одноразової грошової допомоги помічнику-консультанту народного депутата України пов'язується саме з настанням нормативно визначеного юридичного факту - звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону. В інших випадках така виплата чинним законодавством не передбачена.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

З урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-1178цс15.

Аналіз змісту наявних у матеріалах справи копій подання народного депутата України А.І. Кузьменко від 28.11.2014 року (а.с. 32), розпорядження Апарату ВР України від 09.12.2014 року №7769 (а.с. 31), а також трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 19.09.1977 року (а.с. 8-18) дає підстави для висновку, що Позивача було фактично переміщено на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце без звільнення із займаної посади.

Відтак, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для розірвання трудового договору як переміщення працівника на тому ж підприємстві, в установі, організації, колегія суддів, критично оцінюючи з наведених вище підстав твердження Апелянта про звільнення у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України Кузьменко С.А., приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо відсутності в Апарату ВР України правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати.

Посилання Апелянта на підміну Апаратом ВР України понять шляхом зазначення «увільнення» замість «звільнення», що, на думку останнього, свідчить про викривлення керівництвом Апарату ВР України приписів чинного законодавства, судовою колегією оцінюється критично, оскільки доказів оскарження у встановленому законом порядку запису у трудовій книжці щодо увільнення Позивача та зарахуванням порядком переведення ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.