Справа № 803/357/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Справа № 803/357/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 17 березня 2012 року вона перебувала на службі в органах внутрішніх справ, працювала на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу. 19 жовтня 2015 року вона отримала листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами. Наказом начальника Управління МВС України в Волинській області від 05.11.2015 року №322 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 63 «з» з 06 листопада 2015 року. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року було визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 5 листопада 2015 року за №322 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 6 листопада 2015 року. Наказом №3 о/с від 15 лютого 2016 року голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області було скасовано наказ УМВС в області від 05.11.2015 року №322 о/с в частині звільнення позивача з займаної посади, вона була поновлена на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 06 листопада 2015 року, але цим же наказом позивач знову була звільнена з 06 листопада 2015 року з займаної посади згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил ( з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з».

Позивач вважає, що її повторне звільнення з органів внутрішніх справ порушує її права передбачені статтею 43 Конституції України щодо незаконного звільнення, позивач фактично не виконав рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року щодо поновлення її на посаді та в порушення статтей 49-2, 184 цього Кодексу, звільнив її у період непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами, без попередження про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників, а тому просить наказ про її звільнення визнати протиправним та скасувати, поновити її на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

ОСОБА_1 з 17.03.2012 року перебувала на службі в органах внутрішніх справ, працювала на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 20 листопада 2015 року вийшла заміж і їй після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_1.

19 жовтня 2015 року позивач отримала листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами до 22 лютого 2016 року

Судом встановлено, що наказом начальника Управління МВС України в Волинській області від 05.11.2015 року №322 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил ( з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» з 06 листопада 2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року було визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 5 листопада 2015 року за №322 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 06 листопада 2015 року.

Наказом №3 о/с від 15 лютого 2016 року голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області було скасовано наказ УМВС в області від 05.11.2015 року №322 о/с в частині звільнення позивача з займаної посади, вона була поновлена на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 06 листопада 2015 року, але цим же наказом позивач знову була звільнена з 06 листопада 2015 року з займаної посади згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з».

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу, з огляду на таке.

Правовими підставами реорганізації, ліквідації та скорочення особового складу органів внутрішніх справ України є нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на те державними органами та посадовими особами у суворій відповідності до Конституції та законодавства України.

До таких актів належать закони України: "Про Національну поліцію", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України: "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ" від 29 липня 1991 р. №114, Галузева угода між Міністерством внутрішніх справ України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2009-2010 роки, Кодекс законів про працю України (КЗпП), Закон України "Про професійні спілки та гарантії їх діяльності" та інші.

При цьому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Закон України "Про Національну поліцію", визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 47 цього Закону, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано як юридичну особу - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та її структурні підрозділи.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Закон України "Про Національну поліцію" був опублікований 06.08.2015 року та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (закон був прийнятий 02.07.2015 року та опублікований 06.08.2015 року), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Проте повного механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством* не передбачено. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 8 Цивільного кодексу України, при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону). Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, Адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (КЗпП), у якому визначено основні трудові права працівників.

Таким актом є Кодекс законів про працю України, у якому розкрито механізм скорочення працівників.

Враховуючи, що спеціальним Законом не оговорено строк попередження працівників міліції про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, суд вважає, що працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені не пізніше ніж за два місяці.

При цьому в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону оговорено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, тобто працівники вважаються попередженими про наступне скорочення Законом, а тому необхідності персонального попередження про наступне скорочення працівників у органу міліції не було.

За цим попередженням відповідач мав право звільняти працівників у зв'язку з скороченням штатів до 6 листопада 2015 року, працівників, які звільняються у зв'язку з скороченням штатів після зазначеної дати необхідно попереджати про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, не пізніше ніж за два місяці.

Також враховуючи, що спеціальним Законом не оговорено порядок звільнення у зв'язку з скороченням штатів вагітних жінок, жінок, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, суд вважає, що підлягає застосуванню стаття 184 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пряма заборона на звільнення перелічених працівників протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб'єктивне право залишитися на роботі (крім випадків повної ліквідації підприємства) і питання про їх звільнення, якщо підприємство не ліквідовується, не може ставитися взагалі. Якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим працевлаштуванням.

Як встановлено судом, на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року наказом №3 о/с від 15 лютого 2016 року голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області було скасовано наказ УМВС в області від 05.11.2015 року №322 о/с в частині звільнення позивача з займаної посади, вона була поновлена на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 06 листопада 2015 року.

Про те, цим же наказом згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач знову була звільнена з 06 листопада 2015 року з займаної посади у запас Збройних Сил ( з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» ( через скорочення штатів).

Суд вважає, що виносячи 15 лютого 2016 року наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 06 листопада 2015 року у зв'язку з скороченням штатів голова ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області фактично не виконав рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2015 року та протиправно звільнив позивача за пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" 15 лютого 2016 року, хоча термін для звільнення у зв'язку з скороченням штатів за Законом України "Про Національну поліцію" закінчився 06 листопада 2015 року.

Звільняючи ОСОБА_1 15 лютого 2016 року голова ліквідаційної комісії повинен був дотримуватися вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо попередження не пізніше ніж за два місяці вивільненого працівника та враховуючи вимоги статті 184 Кодексу законів про працю України при звільненні позивача зобов'язаний був її обов'язково працевлаштувати.

З врахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині її звільнення з займаної посади, поновлення на посаді підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України "Про Національну поліцію", Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України: "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" від 29 липня 1991 р. №114, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 15 лютого 2016 року №3 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде складено 08 квітня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук