Справа № 2а/1270/472/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. м. Київ К/9991/32112/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І.

за участю: секретаря Мартиненка Г.В.,

представника позивача Білан Т.О.,

прокурора Чубенка В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 по справі №2а/1270/472/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, за участю прокуратури Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, за участю прокуратури Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську, яка виразилася у ненаданні Головному управління Державної казначейської служби України в Луганській області висновку із зазначенням заявленої Публічним акціонерним товариством «Лугансктепловоз» суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України по декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року в сумі 17102337,00грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Лугансктепловоз» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року в сумі 17102337,00грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби 07.05.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.05.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, статей 11, 69, 71, 86, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Лугансктепловоз» подано до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2011 року з відповідними розрахунками, якою визначено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 17102337,00грн.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Луганську проведено позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Лугансктепловоз» з питання достовірності нарахування бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок платника у банку за квітень та травень 2011 року, про що складено довідку від 27.09.2011 №464/08-3/05763797.

За висновками податкового органу підтверджено відображене у декларації за травень 2011 року бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 17102337,00грн. та від'ємне значення за лютий 2011 року в сумі 16635502,00грн., березень 2011 року на суму 14297819,00грн. Перевіркою не було підтверджено відображене позивачем у декларації за травень 2011 року бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 1298797,28грн., у зв'язку з неотриманням матеріалів зустрічних звірок по ланцюгу постачання від органів державної податкової служби.

Згідно з довідкою Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську від 14.12.2011 №524/08-3/05763797 підтверджена заявлена сума бюджетного відшкодування у декларації з ПДВ за травень 2011 року у розмірі 13759158,00грн., підтверджено відображене позивачем від'ємне значення у деклараціях за: березень 2011 року в сумі 15665535,00грн., за квітень 2011 року в сумі 14297819,00грн., за травень 2011 року в сумі 15815840,00грн. У зв'язку з неотриманням матеріалів зустрічних звірок по ланцюгу постачання від органів державної податкової служби не було підтверджено заявлену позивачем у декларації з ПДВ суму бюджетного відшкодування в розмірі 3343179,00грн.

Порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України регламентований статтею 200 Податкового кодексу України, вимоги якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, заявлення від'ємного значення з податку на додану вартість до бюджетного відшкодування може бути визнано неправомірним.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктами 200.3 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (що Позивачем і було зроблено). При цьому до декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після тримання висновку органу державної податкової служби.

Отже, з наведених законодавчих приписів випливає, що надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання бюджетного відшкодування є підставою для його одержання.

Разом з тим, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість є відсутність законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту та фактична оплата ним сум податку на додану вартість контрагентам у попередніх податкових періодах.

Проте, суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги вищезазначене не врахували та в порушення вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, не дослідили належним чином обставин справи.

Так, для правильного вирішення справи судам необхідно перевірити за який період, на підставі яких операцій з якими контрагентами позивачем декларувався податковий кредит на підставі якого виникло від'ємне значення податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню; з'ясувати обставини справи щодо наявності чи відсутності законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту; перевірити фактичну сплати податку на додану вартість в ціні товару (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Вказані обставини відповідно до вимог статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України є предметом доказування у даній справі та мають суттєве значення для правильності вирішення даного спору, проте, судами попередніх інстанції не досліджені.

Згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

Судами попередніх інстанцій зазначених вимог процесуального законодавства дотримано не було, обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою ухвалення судових рішень, що не відповідають статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Луганську Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 по справі №2а/1270/472/2012 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ М.І. Костенко