Справа № 760/1814/16-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/1814/16-а
Провадження № 2-а/760/213/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року, 12 годин 15 хвилин, м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної служби у м. Києві 3 батальйону 6 роти Полухіна Станіслава Олександровича, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, зобов'язання вчинити дії, прийняв таку постанову.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

29.01.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 949590 від 20.01.2016, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП; визнати дії відповідача щодо складання оскарженої постанови протиправними та зобов'язати посадових осіб Національної поліції вжити заходи дисциплінарного впливу стосовно відповідача, відповідно до положень Закону «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що є водієм таксі.

20.01.2016 позивач, керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1, обслуговуючи замовлення, яке пов'язане з перевезенням на таксі, направлявся з пасажиром з терміналу D міжнародного аеропорту «Бориспіль» до вул. Академіка Туполєва, 16 Е.

Позивач зазначив, що за встановленим диспетчером маршрутом він направлявся до пункту призначення через проспект Червонозоряний у смузі для маршрутних транспортних засобів.

Однак, у момент руху по даній смузі його зупинив відповідач та повідомив про порушення позивачем пункту 17.1. Правил дорожнього руху, оскільки він рухався на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів.

ОСОБА_1 пояснив відповідачу, що він є автомобільним самозайнятим перевізником, який надає послуги з перевезення пасажирів на таксі, обслуговування даних послуг здійснює виключно на автомобільному таксі, який відповідає всім законодавчим вимогам та технічним стандартам, має всі необхідні для даного виду діяльності дозвільні документи, а тому має право рухатися у смузі для маршрутних транспортних засобів.

Проте відповідач не погодився з його доводами та повідомив, що таксі не є міським транспортом, та повідомив що у пункті 1.10. ПДР під терміном «таксі» розуміється «маршрутне таксі».

На підставі вищезазначеного, не перевіривши дозвільні документи позивача на провадження господарського виду діяльності з перевезення пасажирів, виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач вважає, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є протиправною, оскільки відповідно до норм чинного законодавства він мав право рухатися у смузі для маршрутних транспортних засобів, так як є автомобільним самозайнятим перевізником, який надає послуги з перевезення пасажирів.

Крім того, стверджував, що в оскарженій постанові неправильно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, а тому її зміст не відповідає вимогам статті 256 КУпАП та невірно вказана норма КУпАП, якою було визначено вид адміністративного правопорушення та передбачене для нього адміністративне стягнення.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови випливає, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності передбаченої частиною другою статтею 122 КУпАП, оскільки рухався у смузі для руху, яка передбачена для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив пункт 17.1. ПДР.

Однак частина друга статті 122 КУпАП не передбачає такого адміністративного правопорушення, як рух у смузі, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, а тому оскаржувана постанова є протиправною.

Крім цього, відповідач не встановив дійсні обставини справи, не взяв до уваги його пояснення, заперечення та зауваження, а сама постанова не містить посилання на будь-які докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 128 КАС у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 128 КАС, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ТОВ «Мілана» є власником транспортного «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 30.07.2015 (а.с. 23).

ОСОБА_1 з 07.03.2000 є фізичною особою-підприємцем, який займається видом діяльності за № 49.32, а саме: надання послуг таксі. Цей факт встановлений на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с. 14-16).

Відповідно до ліцензії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті серії АЕ № 422314, яка видана 11.04.2014, позивачу було надано дозвіл на зайняття господарською діяльністю, яка пов'язана з наданням послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом. Строк дії ліцензії необмежений (а.с. 11).

31.07.2015 ТОВ «Мілана» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір оренди № 31-07/15-2, відповідно до якого ТОВ «Мілана» передав ОСОБА_1 у платне користування легковий автомобіль «Toyota Corolla 1.6.L CVT ACTIVE», державний номер НОМЕР_1 зі строком користування з 31.07.2015 до 31.07.2020 (а.с. 17-20).

20.01.2016 відповідач виніс постанову серії ПС2 № 949590, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до частини другої статті 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с 8).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Відповідно до положень статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд встановив, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 949590 від 20.01.2016 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою статтею 122 КУпАП.

Згідно з статтею 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статтею 122 КУпАП, покладено на органи внутрішніх справ (національну поліцію). Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснений правомочним органом.

У постанові зазначено, що 20.01.2016 позивач керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1 в м. Києві по пр. Лобановського, 39 рухався у смузі для руху, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів чим порушив пункт 17.1. ПДР.

Пункт 17.1. ПДР передбачає, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Правилами дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 визначено, що маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Відповідно до положень статті 1 Закону «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Суд встановив, що транспортний засіб «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1 обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору та таксометром. Крім цього, має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах з лівого та правого боків (а.с. 25-28).

Таким чином, транспортний засіб «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1 є маршрутним транспортним засобом, а саме таксі.

Відповідно до положень статті 1 «Про автомобільний транспорт» автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб'єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

Суд на підставі витягу з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців встановив, що ОСОБА_1 є автомобільним самозайнятим перевізником.

Відповідно до абзацу другого пункту 86 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені постановою КМУ № 176 від 18.02.1997, для надання послуг таксі перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства транспортні засоби, відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожний автомобіль, обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

З матеріалів справи випливає, що транспортний засіб «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1 зареєстрований у встановленому законом порядку та обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

ОСОБА_1 має ліцензію серії АЕ № 422314 від 11.04.2014, відповідно до якої має право надавати послуги з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом.

20.01.2016 позивач надавав послуги з перевезення пасажира за маршрутом аеропорт «Бориспіль» (термінал Д) - вул. А. Туполєва, 16 Е. Цей встановлений на підставі посадкового талону від 20.01.2016 та фіскального чеку від 20.01.2016 на суму 482 грн. (а.с. 9, 22).

На підставі вищезазначеного, суд констатує, що 20.01.2016 позивач мав право рухатися у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, оскільки рухався за встановленим маршрутом та мав визначене місце на дорозі для висадки пасажира.

Крім цього під час розгляду цієї справи суд встановив, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанов у справах про адміністративне правопорушення.

Так, опис обставин, який встановлений при розгляді справи та зазначений у оскаржуваній постанові не відповідає ні нормативно-правовому акту, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушенні, ні санкції яка визначає заходи державного примусу, у випадках вчинення вищезазначеного адміністративного правопорушення.

В описовій частині постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач рухався у смузі для руху, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів чим порушив пункт 17.1. ПДР.

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене частиною третьою статтею 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Однак при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектор посилається на частину другу статті 122 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Частина друга статті 71 КАС встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак відповідач жодних доказів, перелік яких визначений статтею 251 КУпАП, і які б спростовували твердження позивача, суду не надав.

В свою чергу позивач додав на підтвердження свої доводів всі необхідні докази які підтверджують, що 20.01.2016 він мав право рухатися у смузі для маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлює, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд не враховує доводи позивача, що постанова про адміністративне правопорушення містить неправильні відомості щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки помилка, яку допустив відповідач при визначенні будинку є технічною та не впливає на суть розгляду справи.

У зв'язку з цим суд констатує, що з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення випливає, що відповідач при винесенні постанови не навів доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення, а тому його дії та рішення є протиправними.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на думку суду, дії відповідача та винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 268 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд констатує, що відповідач не довів правомірність своїй дій та оскарженої постанови.

Таким чином, доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статтею 122 КУпАП.

Аналіз наведених обставин та вимог закону підводить суд до висновку про те, що дії відповідача у цій справі є протиправними, а оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та зобов'язання посадових осіб Національної поліції вжити заходи дисциплінарного впливу щодо відповідача, відповідно до положень Закону «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», то вони задоволенню не підлягають, оскільки адміністративні суди згідно з статтею 162 КАС не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення та зобов'язувати посадових осіб Національної поліції здійснити заходи дисциплінарного впливу щодо своїй працівників.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється лише на спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 94 КАС, суд зазначає, що з Державного бюджету України на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 9, 122, 222, 251, 268, 280, 283, 287- 289 КУпАП, 2, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 171-2, 254 КАС, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної служби у м. Києві 3 батальйону 6 роти Полухіна Станіслава Олександровича, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної служби у м. Києві 3 батальйону 6 роти Полухіна Станіслава Олександровича щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 949590 від 20 січня 2016 року.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 949590 від 20 січня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 551,20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л. В. Шевченко