Справа № 461/1810/13а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 р. Справа № 876/10959/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.,

за участю секретаря Керод Х.І.

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2014 року в справі №461/1810/13-а за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання частково незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним та скасування договору оренди земельної ділянки,-

встановив:

У лютому 2013 року позивач звернулася в суд першої інстанції з позовом до Львівської міської ради, в якому, із врахуванням уточнення до адміністративного позову, просила: визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №2059 від 27.12.2012 року в частині затвердження громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_6 технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передачу їм в оренду на десять років земельної ділянки площею 219 кв.м для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3; визнати недійсним та скасувати договір оренди земельної ділянки загальною площею 0, 0219 га кадастровий номер :02:004:0038, укладений 12.06.2013 року між ЛМР та третіми особами, який зареєстрований у Львівській міській раді 12.06.2013 року за №3-2198, та скасувати цю реєстрацію.

Вимоги позивача мотивовані тим, що оскаржуваною ухвалою Львівської міської ради громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано їм в оренду на 10 років земельну ділянку площею 219 кв.м для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3. Зазначає, що 17.08.2012 року вона, як власник квартири №3 разом із власниками квартири АДРЕСА_1, подали до Львівської міської ради заяву з проханням надати їм у власність земельну ділянку площею 480 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, а в план цієї ділянки входила і частина спірної ділянки. Зазначає, що земельна ділянка площею 219 кв.м, яка надана в оренду, не виділена в натурі, знаходиться навпроти її будинку і необхідна для його обслуговування. Покликається на те, що згідно зі ст. 123 ЗК України особа, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки повинна подати заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до органу місцевого самоврядування, а ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з такою заявою до відповідача не зверталися та виготовили проект самовільно. У зв'язку із наведеним просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2014 року в задоволені позову відмовлено. В частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013 року провадження у справі закрите.

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила позивач - ОСОБА_5, яка, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що всупереч вимогам Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» земельна ділянка передавалася в оренду третім особам не на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою; судовими рішеннями було визнано недійсним та скасовано протокол №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_3 межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, на підставі якого приймалася оскаржувана ухвала Львівської міської ради №2059 від 27.12.2012 року.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник третіх осіб вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2, а треті особи у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - є власниками будинку АДРЕСА_3.

31.07.2012 року треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - звернулися до Львівського міського голови із заявою щодо передання їм в оренду частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 яка не увійшла в площу після оформлення державного акта на право приватної власності на землю.

05.10.2012 року на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Львівським комунальним підприємством «ЦЗК та З» складено акт обстеження та показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_3.

07.12.2012 року третіми особами подано заяву Львівському міському голові з проханням надати в оренду спірну земельну ділянку, та додано до неї необхідні документи.

17.08.2012 року позивачем разом із власниками квартири ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подано заяву до Львівської міської ради з проханням надати їм безоплатно у власність земельну ділянку площею 480 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташований по АДРЕСА_3

Проте, листом Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування від 04.09.2012 року № 2403-3вих-1740 повідомлено заявників, що для вирішення порушеного у зверненні питання їм необхідно подати у Львівську міську раду клопотання на ім'я міського голови про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та долучити до зазначеного клопотання документи згідно з переліком.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Абз.3 ч.1 ст.123 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України (в редакції Закону № 5395-УІ від 02.10.2012) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Земельним кодексом України від 25.10.2001 року (набрав чинності 01.01.2002 року) визначено поділ земель України на категорії за основним цільовим призначенням. Так, ст. 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до вимог ст.38 ЗК України спірна земельна ділянка відносилась до земель житлової та громадської забудови і зазначені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи (а.с 113) копією висновку управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою, в якій зазначено, що на час прийняття оскаржуваної ухвали цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови, тобто цільове призначення такої земельної ділянки не змінювалось.

Треті особи користувались земельною ділянкою площею 394 кв.м по АДРЕСА_3 на підставі договору №30004013 від 07.12.1999 р. на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди).

При передачі третім особам в тимчасове користування земельної ділянки площею 394 кв.м по АДРЕСА_3 за договором №30004013 від 07.12.1999 р. межі такої земельної ділянки були визначені і встановлені на місцевості, що підтверджується планом тимчасового користування з описом меж, відображеному в зазначеному договорі №30004013 від 07.12.1999 р. У зв'язку із передачею на підставі ухвали Львівської міської ради від 05.04.2012р. № 1412 частини земельної ділянки площею 175 кв.м в оренду співвласникам будинку АДРЕСА_4 гр. ОСОБА_10, ОСОБА_11, було визначено і встановлено в натурі межу між земельною ділянкою третіх осіб по АДРЕСА_3 як суміжним землекористувачем і земельною ділянкою гр. ОСОБА_10, ОСОБА_11

Такі обставини щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 219 кв.м по АДРЕСА_3 і нездійснення в даному випадку формування нової земельної ділянки, що перебувала у фактичному користуванні третіх осіб, незмінності її цільового призначення на час прийняття оскаржуваної ухвали вказують, що така земельна ділянка відповідно до абз.3 ч.1 ст.123 ЗК України з дотриманням вимог законодавства передавалася третім особа не на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відтак, вимоги апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами.

Щодо посилань апелянта на скасування в судовому порядку протоколу №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження третім особам межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, який став підставою для прийняття Львівською міською радою ухвали №2059 від 27.12.2012 року, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2014р., було задоволено цивільний позов ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та визнано недійсним і скасовано протокол №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_3 межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акта обстеження та показу меж земельної ділянки на АДРЕСА_3 від 05.10.2012 року по лінії (Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З».

Однак, такі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2014р. та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2014р. були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2014р., а відповідна цивільна справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду справи 17.04.2015р. Галицьким районним судом м. Львова було прийняте рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.06.2015р. та ухвалою ВССУ від 15.10.2015р. про відмову в позові ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання недійсним та скасування протоколу №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 р. в частині погодження громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_3 межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акта обстеження та показу меж земельної ділянки на АДРЕСА_3 від 05.10.2012 року по лінії (Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З».

Зазначеним спростовується посилання скаржника на протиправність оскаржуваної ухвали Львівської міської ради з тих підстав, що така прийнята на підставі скасованого в судовому порядку протоколу №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012.

Згідно з ч.10 ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що Львівська міська рада при прийнятті оскаржуваної ухвали діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Земельним Кодексом України та з дотриманням усіх вимог, що ставляться до такого виду рішень органу місцевого самоврядування, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради №2059 від 27.12.2012 року.

Разом з тим, при поданні позову до суду першої інстанції позивачем ставилось питання про визнання недійсним та скасування договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013 року, а тому апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст.17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які ставляться перед адміністративним судом, проте такої вимоги як звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з вимогою про визнання недійсним договору, в даному випадку оренди земельної ділянки, КАС України не передбачено.

Згідно зі ст. 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно застосував приписи п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, надавши роз'яснення позивачу, що спір про визнання недійсним та скасування договору оренди віднесений до компетенції загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Як підсумок, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити правильний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними й необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а, відтак, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2014 року в справі №461/1810/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складено 04.04.2016 року.