Справа № 826/12510/15
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г., секретаря Нестеренко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні телекомунікаційні мережі" до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з частиною першою ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Відповідачем фактично оскаржено судове рішення лише в частині задоволення адміністративного позову. З урахуванням приписів зазначеної процесуальної норми в апеляційному порядку переглядається судове рішення лише в частині, яка стала підставою для звернення з апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні телекомунікаційні мережі» від 25 листопада 2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.8-9), Позивач з 07 квітня 2009 року перебуває на обліку у ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві як платник єдиного внеску.

А як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивачем, як юридичною особою, що перебувала на спрощеній системі оподаткування, сплачувався єдиний податок, 42% з якого відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року (надалі - Указ №727/98) Державна казначейська служба України перераховувала до Пенсійного фонду України. Крім того, згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (надалі - Закон №1058), Позивачем сплачувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 33,2%.

Відповідачем проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати внесків, єдиного соціального внеску, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду Позивача за період з 07.04.2009 року по 30.09.2011 року, про що складено відповідний Акт від 21 жовтня 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.11-13).

Перевіркою встановлено, що станом на 20 жовтня 2011 року заборгованість за Пенсійним фондом становить 39750,39 грн., у тому числі ЄСВ 59,62 грн.

Позивач Листом від 04.04.2012 року за вих. №20120404/1, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.14), просив Відповідача перерахувати (повернути) на його поточний рахунок 39680,77 грн. суми переплати за внесками, що виникла внаслідок надлишкової сплати.

Листом Відповідача від 05.04.2012 року №1343/04, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.15), запропоновано Позивачу зазначені кошти зарахувати в рахунок сплати майбутніх платежів по сплаті єдиного соціального внеску на його розрахунковий рахунок згідно класу ризику після подання ним відповідної заяви.

А Листом Позивача від 12.06.2012 року №20120612/1, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.16), надано згоду Відповідачу на зарахування зазначених сум в сплату майбутніх платежів та повідомлено йому відповідні рахунки для здійснення таких нарахувань.

Проте, Листом Відповідача від 11.07.2012 року №2731/04, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17), Позивачу відмовлено у поверненні та зарахування коштів у майбутні платежі, посилаючись на те, що згідно з п. 13 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальникам повертаються та зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а вимоги платників щодо повернення органом Пенсійного фонду України грошових сум, що надійшли як відрахування єдиного податку, не мають законних підстав.

Позивач Листом від 22.05.2014 року №20140522/1, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.18-19), просив Відповідача узгодити суму переплати та передати до ДПІ у Дніпровському районі інформацію про заборгованість Управління перед Товариством, а також надати інформацію щодо залишків на облікових даних Товариства в розрізі по всіх рахунках.

Листом Відповідача від 28.05.2014 року №9998/04, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.20-21), відмовлено Позивачу у поверненні надмірно сплачених коштів, які виникли як частина сум сплаченого єдиного податку (42 %), оскільки вони надходили до Відповідача від Державного казначейства України як відрахування частини єдиного податку (42 %).

Відповідно до абз. 36 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

Згідно з частинами першою та другою ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до абз. 4-9 п. 3 чинного на час виникнення спірних правовідносин Указу Президента України №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (надалі - Указ №727/98), суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 відсотків; до місцевого бюджету - 23 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з п. 6 Указу №727/98, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема збору на обов'язкове соціальне страхування.

Відповідно до частини тринадцятої ст. 20 Закону №1058-ІV, суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Згідно з частиною першою ст. 76 цього ж Закону, облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 11.17 Інструкції, суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. В подальшому зазначений пункт буде виключено на підставі постанови правління ПФУ від 22 жовтня 2010 року № 25-1.

Згідно з пп.пп. 7.1, 7.2 п. 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого Постановою правління ПФУ від 19 січня 2002 року №2-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 березня 2002 року за №212/6500, чинного на час виникнення спірних відносин, порядок повернення платнику сум переплати визначається чинним законодавством; зокрема, повернення платнику зайво або помилково внесених сум платежів до Пенсійного фонду України або зарахування переплат у рахунок сплати інших платежів в особових рахунках платників проводиться органом Пенсійного фонду України на підставі заяви платника.

Правила зазначеного вище Порядку діяли до 1 січня 2011 року і після цієї дати втратили чинність. Натомість, того ж дня набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений Постановою правління ПФУ від 27 вересня 2010 року № 21-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №955/18250, чинний на час виникнення спірних відносин, правила якого визначали, зокрема, процедуру повернення коштів помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу ПФУ, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (п. 4 зазначеного Порядку). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків був аналогічним тому, який діяв до 1 січня 2011 року.

Так, відповідно до п. 5 Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого Наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року №107, суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, ПФУ, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до ПФУ - на рахунки ПФУ.

Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. №727» від 16 березня 2000 року №507, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зокрема суб'єкт малого підприємництва сплачує: 43 відсотки нарахованого єдиного податку на рахунки відповідного бюджету; 57 відсотків нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Нормативний підхід до розуміння положень Указу №727/98 у взаємозв'язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов'язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ №727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Слід також зазначити, що положення Указу №727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 21 жовтня 2011 року за Позивачем як платником єдиного податку відповідно до Указу №727/98 обліковується переплата по обов'язкових страхових платежах, перерахованих Державним казначейством України на рахунок Відповідача у сумі 39750,39 грн., що підтверджується Актом.

Згідно з частиною першою ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року №21-311а14 у справі за позовом Приватного підприємства "Висотбудреставрація" до Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, сплачена суб'єктами підприємницької діяльності-юридичними особами, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, частина сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ, зараховується в рахунок сплати страхових платежів, у зв'язку з чим на них поширюється законодавство щодо порядку повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків.

А в Постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року №21-579а14 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІФ» до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівному Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, третя особа - Державна податкова інспекція у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії зазначено, що суми страхового внеску, які відповідно до Указу № 727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу ПФУ і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі № 1058-ІV. Якщо суб'єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу № 727/98 та законів № 1058-ІV і № 400/97-ВР, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 43 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 року №2456-VI, зокрема казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання бездіяльності Відповідача щодо неповернення Позивачу надмірно сплачених коштів у сумі 39750,39 грн. та зобов'язання його направити подання до Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва про повернення зазначених сум Позивачу.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва залишити без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 05.04.2016 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.