Справа № 826/25717/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 квітня 2016 року 11:45 № 826/25717/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Київській області
про визнання протиправними дій, скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувсь до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати рішення, винесене за результатами розгляду скарги у ГУ ДФС у Київській області таким, що порушує норми Конституції України та вимоги податкового законодавства, а тому, за цих обставин, зобов'язати ГУ ДФС у Київській області скасувати рішення про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу, винесені ДПІ м. Славутич стосовно ОСОБА_1

Під час розгляду справи позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, що наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Заперечень на позов не надав. Звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке залишено судом без задоволення у зв'язку з необґрунтованістю.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з наявністю в інтегрованих картках платника податків (далі - ІКПП) податкового боргу, керуючись вимогами п. 59.1 Податкового кодексу України та відповідно до п. 3.1 p. III Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576, ДПІ у м. Славутич сформовано та направлено позивачу податкову вимогу від 14.10.2014 № 149-25.

В подальшому, на виконання вимог ст. 89 Податкового кодексу України, керівником ДПІ у м. Славутич 21.07.2015 винесено рішення про опис майна у податкову заставу № 149-25

На момент формування податкової вимоги від 14.10.2014 № 149-25 податковий борг платника податків становив 4123,75грн., який виник в результаті несплати самостійно задекларованого податкового зобов'язання з єдиного податку (податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця № від 31.07.2014).

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому сума податкового боргу з єдиного податку зростала у зв'язку з несплатою поточних нарахувань та станом на 23.10.2015, відповідно даних ІКПП, склала 16258,45 гривень.

30 липня 2015 позивач звернувся до ДПІ у м. Славутич ГУ ДФС у Київській області з запереченнями на податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу, в яких, посилаючись на відсутність у ОСОБА_1 інформації про наявність податкового боргу, просив:

- скасувати рішення про опис майна у податкову заставу, як незаконне та винесене з порушенням діючого законодавства;

- прийняти заходів до проведення службового розслідування факту штучного виникнення податкової заборгованості та скасування незаконно винесених рішень про нарахування санкцій та винесення податкових вимог до кінця службового розслідування;

- прийняти заходів по перерахунку помилково сплачених коштів протягом 2014 року з бюджетної класифікації «єдиний соціальний внесок» до класифікації «єдиний податок».

За результатами розгляду заперечень позивача від 30.07.2015, податковий орган листом від 12.08.2015 № 239/Г/23-061 повідомив позивача про те, що з 19.08.2014 за ОСОБА_1 рахується податковий борг, який виник в результаті подачі останнім податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № від 31.07.2014 року з терміном сплати 19.08.2014 року у сумі 4205,15 грн.; податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № від 03.11.2014 року з терміном сплати 19.11.2014 року у сумі 4249,15 грн.; податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № 13 від 22.01.2015 року з терміном сплати 19.02.2015 року у сумі 5244,58 грн.

Сплата грошових зобов'язань по даним деклараціях до відповідного бюджетного рахунку та у встановленні законодавством терміни по єдиному податку з фізичних осіб не надходило.

Також контролюючий орган довів до відома позивача, що відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, такі суми грошових зобов'язань та/або пені вважається узгодженими.

26 серпня 2015 позивач звернувся до відповідача зі скаргою вх. № 5842/14/10-36 на податкову вимогу від 14.10.2014 № 149-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 21.07.2015 № 13/23-020, в якій просив скасувати зазначені акти індивідуальної дії.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 23.10.2015 № 1795/14/10-36-23-12 залишено змін податкову вимогу ДПІ у м. Славутичі ГУ ДФС у Київській області від 14.10,2014 № 149-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 21.07.2015 № 13/23-020, а скаргу - без задоволення.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади, їх посадові особи, згідно зі ст. 19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.56.1 - 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.3 Податкового кодексу України вказано, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 56.8 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Порядок розгляду скарг платників податків на податкові повідомлення-рішення про визначення сум грошових зобов'язань платника податків або будь-які інші рішення контролюючих органів щодо податків, зборів, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на контролюючі органи врегульований нормами Податкового кодексу України та Положенням про Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами від 25.12.2013 № 848.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що не погоджуючись із рішенням, яке є предметом розгляду в даній справі, позивач оскаржив його до Головного управління ДФС у Київській області, однак рішенням останнього залишено без змін податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу.

Згідно з пунктами 7 - 9 Положення № 848, орган доходів і зборів зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, наступних за днем отримання скарги платника податків, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Рішення надсилається на адресу, зазначену платником податків у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі незазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

Керівник органу доходів і зборів (заступник керівника або інша уповноважена посадова особа) може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад двадцятиденний строк, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного в пункті 7.2 цього розділу.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника органу доходів і зборів (заступника керівника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника органу доходів і зборів (заступника керівника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку.

У разі коли останній день строків, зазначених у пункті 7.2 цього розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

За результатами проведення процедури адміністративного оскарження органом доходів і зборів приймається рішення. Рішення оформляється на бланку органу доходів і зборів, який розглянув скаргу.

Під час процедури адміністративного оскарження обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене органом доходів і зборів, або інше рішення органу доходів і зборів є правомірним, покладається на орган доходів і зборів.

При розгляді скарги платника податків під час адміністративного оскарження можуть враховуватись податкові консультації, а також узагальнюючі податкові консультації, надані такому платнику податків органами доходів і зборів з урахуванням положень статті 53 глави 3 розділу II Податкового кодексу України.

У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 статті 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Не розглядаються повторні звернення до одного і того самого органу доходів і зборів від однієї і тієї самої особи з одного і того самого питання, якщо перше було вирішено по суті.

Орган доходів і зборів залишає у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про звернення громадян», скаргу без розгляду та повертає автору.

Зміст рішення про результати розгляду скарги та його вручення

У разі розгляду скарги орган доходів і зборів, перевіривши правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, приймає рішення за результатами розгляду скарги.

Рішення органу доходів і зборів про залишення скарги без розгляду оформлюється у виді листа, в якому зазначаються мотиви такого рішення.

При розгляді скарги орган доходів і зборів приймає одне з таких рішень:

1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується;

2) частково задовольняє скаргу платника податків та у окремій частині скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується;

3) залишає скаргу без задоволення, а рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується, без змін.

При прийнятті цих рішень орган доходів і зборів має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов'язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків.

Рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин:

1) у вступній частині рішення зазначаються:

найменування платника податків юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податків;

дата отримання скарги (дата і номер визначаються за даними реєстраційної картки або журналу реєстрації вхідної кореспонденції);

2) описова частина рішення має містити:

дату і номер рішення органу доходів і зборів, яке було оскаржене платником податків;

вимоги, зазначені у скарзі платника податків, та короткий зміст його позиції;

стислий виклад обставин, встановлених перевіркою, та докази, на яких ґрунтуються висновки органу доходів і зборів;

3) у мотивувальній частині рішення вказуються:

результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення;

мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, або мотиви, з яких висновки органу доходів і зборів, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково;

посилання на норми Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано рішення за скаргою;

4) у резолютивній частині рішення зазначається висновок про повне чи часткове задоволення скарги або про залишення скарги без задоволення.

У рішенні за результатами розгляду скарги також зазначається про можливість особи, яка подала скаргу, у разі її незгоди з прийнятим рішенням оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня у строки, визначені законодавством, або в судовому порядку.

Рішення за результатами розгляду скарги після реєстрації надсилається (надається) платнику податків.

Рішення вважається надісланим (наданим) фізичній особі - платнику податків, якщо його вручено особисто фізичній особі або її представникові під розписку чи надіслано поштою з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі незазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, розглядаючи дану позовну вимогу позивача, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23.10.2015 №1795/14/10-36-23-12 про результати розгляду скарги було прийняте у відповідності до зазначених вище норм законодавства (Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби), а процесуальні дії, що вчинялися відповідачем під час прийняття зазначеного рішення - позивачем не оскаржувались. В свою чергу, ГУ ДФС у Київській області, як суб'єкт владних повноважень, наділений правом для прийняття рішення про результати розгляду скарги.

При цьому, невірність суджень посадових чи службових осіб органу податкової служби при застосуванні норм ПК України, зроблених ними на основі фактичних даних, на думку суду, не може бути достатньою підставою для висновку про порушення прав чи інтересів платника, який в цьому випадку не позбавлений права оскаржити в судовому порядку визначені йому податковою вимогою грошові зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 № К/800/22558/14.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині зобов'язання ГУ ДФС у Київській області скасувати рішення про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу, винесені ДПІ м. Славутич стосовно ОСОБА_1, задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо скасування податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією казначейських органів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача скасувати податкову вимогу і рішення про опис майна в податкову заставу, розцінюються судом саме як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-6, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський