Справа № 826/12724/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Герасимчук Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ткач І.В., Аронович Ф.М.,

від відповідача Шкодич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 09 від 25.12.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЕТС» щодо підтвердження відомостей по взаємовідносинах з платником податків ТОВ «ПРО СЕРВІС» (код за ) за період з 01.07.2014 по 31.08.2014.

Результати перевірки відображено в акті перевірки від 09.12.2014 № 1195/26-55-22-09/33302953, в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4, п. 10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 281 432 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 09 від 25.12.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» всього в сумі 351790 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 281 432 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 70 358 грн.

Вважаючи вказане рішення податкового органу протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини позивача з ТОВ «ПРО СЕРВІС» є реальними та підтверджуються необхідними документами, а послуги і матеріальні цінності, що придбавалися позивачем у вказаного підприємства, отримувались з метою використання та були використані позивачем у власній господарській діяльності, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій та безпідставності тверджень відповідача про неправомірне формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за наслідками таких операцій.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем суми бюджетного відшкодування за період, що перевірявся, за висновками контролюючого органу не підлягають відшкодуванню, оскільки господарські операції позивача з його контрагентом ТОВ «ПРО СЕРВІС» не мали реального характеру у зв'язку з відсутністю факту реального здійснення господарської діяльності цим контрагентом через відсутність в останнього адміністративно-господарських можливостей для ведення господарської діяльності та порушення податкового законодавства.

Також відповідач посилається на невідповідність встановленим вимогам товарно-транспортних накладних, виписаних за наслідками спірних господарських операцій.

Колегія суддів звертає увагу, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення позивачем господарських операцій у спірний період, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31 березня 2014 між позивачем (покупець) і ТОВ «Про Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки № ТС-0025, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця вагове і торгівельне обладнання (товар), в кількості, асортименті, з якісними характеристиками, в строки і по ціні, що обумовлені даним договором.

Асортимент, кількість, строки поставки, ціна, розмір оплати товару погоджуються сторонами в письмовій формі і фіксуються в товарних і податкових накладних (п. 2.1 договору).

Форма розрахунків покупця з постачальником за даним договором є безготівковою в національній валюті - гривні, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що датою поставки товару є дата підписання сторонами товарної накладної.

Поставка товару за даним договором підтверджується копіями належним чином оформлених видаткових накладних, які наявні в матеріалах справи (а.с. 202-224 Том І).

Згідно видаткових накладних товар відпущено директором постачальника ОСОБА_5 та отримано представником позивача Кравчиною Є.Ю. на підставі довіреностей № 76 від 26.06.2014, № 80 від 07.07.2014, № 85 від 17.07.2014, № 92 від 28.07.2014, № 94 від 07.08.2014, № 97 від 18.08.2014, № 100 від 28.08.2014, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (а.с. 225 Том І).

Проведення позивачем оплати в безготівковій формі за придбаний товар підтверджується звітами дебетових та кредитових операцій по рахунку 1448 (а.с. 226-230 Том І).

Податковий кредит сформовано на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Про сервіс» на користь позивача, які зареєстровані в ЄРПН (а.с. 232-253 Том І, Том ІІ).

З приводу доводів відповідача щодо неналежного оформлення товарно-транспортних накладних суд зазначає наступне.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363, регламентують порядок перевезення вантажів різного виду та визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Визначені Правилами документи - ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна - є обов'язковими для використання авто-перевізниками з метою пред'явлення особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті і у сфері безпеки дорожнього руху.

Слід зазначити, що центральним податковим органом не видавались обов'язкові до виконання платниками податків акти щодо підтвердження товарно-транспортними накладними та подорожніми листами в податковому обліку пов'язаних з господарською діяльністю отриманих автотранспортних послуг.

Отже, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

При цьому у спірних правовідносинах факт перевезення товару підтверджується належним чином оформленими ТТН, які наявні в матеріалах справи (а.с. 254-266, том І).

Товар в подальшому був реалізований на ТОВ «АМС-Сервіс», ТОВ «Бардок-сервіс», ПрАТ «Славутич», ТОВ «ТК «НЕО» що підтверджується видатковими накладеними та довіреностями на отримання товару (а.с. 270-279, том І).

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00217 від 26.08.2014 товар - Датчик ВС-3000 за ціною одиниці 500,00 грн. (без ПДВ), в т.ч. ПДВ (20%), що складає 100,00 грн., разом з ПДВ за ціною 600,00 грн. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ «АМС-СЕРВІС» за ціною одиниці 1134,17 грн. (без ПДВ) на загальну суму 1 361,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0430 від 28.08.2014, довіреністю ТОВ «АМС-СЕРВІС» № 227 від 27.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 761,00 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною №00217 від 26.08.2014 товар - Мікросхема пам 'яті LP за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) в т.ч. ПДВ (20%), що складає 8,50 грн., разом з ПДВ за ціною 51,00 грн. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ «Баркод-Сервіс» за ціною одиниці 124,17 грн. (без ПДВ) на загальну суму 149,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0693 від 28.08.2014, довіреністю ТОВ «Баркод-Сервіс» № 94 від 27.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції в сумі 98 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00018 від 03.07.2014 товар - Трансформатор CAS АР у кількості 2 од. за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) на загальну суму 102,00 грн. з ПДВ. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ПрАТ РСЦ «Славутич» за ціною одиниці 138,33 грн. (без ПДВ) на загальну суму 332,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0565 від 16.07.2014, довіреністю ПрАТ РСЦ «Славутич» № 179 від 15.07.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 230,00 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00095 від 11.08.2014 товар - Блок живлення 9V у кількості 4 од. за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) на загальну суму 204,00 грн. з ПДВ. Після чого ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ Технічна компанія «НЕО» за ціною одиниці 135,00 грн. (без ПДВ) на загальну суму 648,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0644 від 13.08.2014, довіреністю ТОВ Технічна компанія «НЕО» № 2784 від 12.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 444,00 грн.

Зазначене підтверджує наявність господарської мети при проведення спірних господарських операцій.

Посилання контролюючого органу на те, що відповідно до інформаційної бази «АІС Автомобіль» ДАІ МВС України за номерним знаком НОМЕР_4 зареєстрований автомобіль марки NISSAN ALMERA 1.8, а не Фольксваген, як зазначено в товарно-транспортній накладній, судом відхиляються, адже в товарно-транспортній накладній № 307 від 07.07.2014 зазначено, що перевезення здійснювалося Позивачем автомобілем Фольксваген з номерним знаком НОМЕР_3. При цьому, наявність автомобіля підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 267 Том І).

Доводи контролюючого органу з приводу того, що в інформаційній базі «АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України відсутня інформація щодо наявності у ТОВ «Л.К.О.» зареєстрованих транспортних засобів та відсутня реєстрація автомобіля НОМЕР_1, судом відхиляються, оскільки в наданих товарно-транспортних накладних за серпень 2014 року зазначено, що перевезення здійснювалося автомобілем НОМЕР_2.

Враховуючи те, що виконання умов договору підтверджується дослідженими в судовому засіданні розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про неправомірне формування податкового кредиту за наслідками таких операцій та зазначає, що формальна невідповідність первинних документів встановленим вимогам не може свідчити про безтоварний характер господарських операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагента позивача на момент укладення чи виконання договору або відсутності у нього статусу платника ПДВ.

Посилання контролюючого органу на результати співставлення задекларованих позивачем податкових зобов'язань із зобов'язаннями його контрагентів не приймаються судом до уваги у зв'язку з тим, що чинним законодавством не передбачено обов'язку платника податку нести відповідальність за несплату податків продавцями, або за можливу недостовірність відомостей про них.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Враховуючи те, що поставка товару позивачу підтверджена дослідженими в судовому засіданні розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, доведеність подальшого використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо неправомірного формування податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Про Сервіс» мали реальний характер, а податковий кредит по вказаних операціях сформовано позивачем правомірно, що підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, первинні документи, оформлені на виконання договорів про надання послуг відповідають встановленим вимогам та видам господарської діяльності позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на підставі податкових накладних не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи органу державної податкової служби не свідчать про наявність обставин, які унеможливлюють підтвердження права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість позивачу, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте податковим органом без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року апелянту відстрочено сплату судового збору по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 5359,2 грн. підлягає стягненню з апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач - УДКСУ у Печерському р-ні, банк отримувача - ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 5359,2 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень 20 коп.).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 04.04.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.