Справа № 389/4147/15-а (2-а/389/90/15)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2016 рокусправа № 389/4147/15-а провадження №2-а/389/90/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

на постанову Знам`янского міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2016 року по справі №389/4147/15-а (провадження №2-а/389/90/15) за позовом ОСОБА_1 до Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправною відмову відповідача у проведенні їй розрахунку щомісячного довічного грошового утримання з 12.01.2015 року по 01.09.2015 року, як судді у відставці;

- зобов`язати відповідача здійснити їй розрахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 %, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 12.01.2015 року по 01.09.2015 року та виплатити різницю, як заборгованість;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року і по день фактичного виконання рішення і виплатити різницю як заборгованість, а в подальшому при зміні заробітної плати відповідно працюючого судді Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області здійснювати розрахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати їй як судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % від суми заробітної плати працюючого судді.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилалась на те, що їй неправомірно призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, при цьому, з урахуванням обмежень, які передбачені ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на 01.01.2015р.). Позивач зазначала, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті. Протягом тривалого часу Держава гарантувала право судді на відставку та отримання суддями, за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, щомісячного грошового утримання в розмірі наближеному до розміру суддівської винагороди. Так, згідно ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачувалося судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. В подальшому, до вказаної норми права вносилися зміни, якими обмежувався розмір грошового утримання судді. Такі зміни були визнані неконституційними Конституційним Судом України, оскільки вони звужували гарантії незалежності суддів. Позивач вказувала на те, що вона набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання після 20 років роботи суддею, в той час,

коли діяли зазначені положення ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а отже, має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у вказаному розмірі. Тривалий час її звільнення (заяву про відставку подано 30.12.2013р., а фактично звільнено 25.12.2014р.) є наслідком не її дій чи бездіяльності, оскільки остаточне рішення про звільнення приймалося Верховною Радою України. Крім цього, позивач вважає неправомірною відмову УПФУ у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з підвищення з 01.09.2015р. розміру суддівської винагороди працюючого судді. З огляду на вказані обставини, позивач, посилаючись на порушення її прав щодо належного забезпечення як судді у відставці, просила позов задовольнити.

Постановою Знам`янского міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано відмову Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, протиправною;

зобов'язано Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 12.01.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виплативши різницю з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання, в тому числі здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.11.2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з виплатою різниці з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання.

Постанова суду мотивована тим, що законодавчо визначений розмір щомісячного грошового утримання повинен був прийнятий до уваги відповідачем не на час звернення позивача з заявою про призначення щомісячного грошового утримання, а на момент виникнення у позивача права на отримання щомісячного грошового утримання, оскільки правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Оскільки, право позивача на призначення щомісячного довічного грошового утримання виникло в період дії ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» редакція якої передбачала, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачувалося судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання», то суд першої інстанції вказав на обґрунтованість заявлених вимог.

Не погодившись з постановою суду, Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо визначення часу, з якого у позивача виникло право на призначення щомісячного довічного грошового утримання. Заявник апеляційної скарги стверджує про те, що право позивача на призначення щомісячного довічного грошового утримання виникло у січні 2015 року, у зв'язку з чим УПФУ, при визначенні розмірі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, правомірно застосовано положення Закону станом на вказаний період.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.12.1986 року ОСОБА_1 обрана народним суддею Знам`янського районного народного суду.

Згідно довідки Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2015 року № 06, ОСОБА_1 працювала на посаді голови цього суду з 30.07.2004 року по 25.12.2014 року. Станом на 25.12.2014 року загальний трудовий стаж позивача складає 45 років 07 місяців, стаж в галузі права 32 роки 09 місяців, стаж роботи на посадах судді 28 років 00 місяців 3 днів, з них на посаді голови суду 10 років 04 місяці 26 днів.

13 січня 2014 року Вищою радою юстиції отримано заяву позивача від 30 грудня 2013 року про внесення подання про звільнення її з посади судді Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

11 лютого 2014 року Вища рада юстиції ухвалила рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 59-VШ від 25 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

25 грудня 2014 року наказом № 63-К в.о. голови Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в в м. Знамянці та Знамянському район та з 05.05.2010 року і до 11.01.2015 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 12.01.2015 року, на підставі поданої заяви, отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», розраховане відповідачем, виходячи з редакції Закону станом на 01.01.2015 року, а саме в розмірі 60 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахування обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням роз'яснити їй порядок призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання.

Отримавши відповідні роз'яснення, викладені в Листі від 16.10.2015 року № 115, ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру, у відповідності з положеннями ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до набрання чинності ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який визнаний неконституційним).

Листом №135 від 17.11.2015 року управління Пенсійного фонду України в м.Знамянці та Знамянському районі повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання.

Відмова у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді обгрунтована посиланням на положення ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону з 01.01.2015р., якою визначено розмір грошового забезпечення, який виплачується судді у відставці.

Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції фактично виходив з того, що відповідач неправомірно застосував, при визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції з 01.01.2015р., оскільки розмір щомісячного довічного утримання судді повинен бути визначений виходячи з законодавчо визначеного розміру, який існував на час виникнення у позивача права на його отримання. При цьому, час, з якого у позивача виникло право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, судом визначено 30.12.2013р. - дата звернення з заявою про звільнення у зв'язку з відставкою.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як в редакції з 01.01.2015р. так і в попередніх редакціях, визначалось, що суддя, який вийшов у відставку, має право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, право на щомісячне довічне грошове утримання у судді виникає з часу його відставки. Тобто, лише факт відставки (звільнення) судді є тим юридичним фактом, який створює для судді право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Оскільки інших умов для отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Закон не визначає, то суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що таке право у позивача виникло з часу подання заяви про звільнення у зв'язку з відставкою.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнилася з посади судді 25.12.2014р., то саме з вказаної дати вона набула право на отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

На час звільнення, тобто 25.12.2014р., редакція статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачала такого розміру довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці та умов його виплати (без обмеження граничного розміру), як про те зазначив суд першої інстанції задовольняючи позов.

Так, на час звільнення позивача стаття 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» діяла в редакції Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014року №1166- VII, яким було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Вказана редакція статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була чинна по 31.12.2014року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачу слід здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 12.01.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім цього, встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з 05.05.2010 року отримувала в Знам'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України пенсію за віком на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-ІУ від 09.07.2003р.

12.01.2015р. ОСОБА_1 звернулася до УПФУ з заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-ІV від 09.07.2003р. встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України N 22-1, 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1) встановлено, що особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

При цьому, пунктом 1.7 розділу І Порядку 22-1 визначено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

З 12.01.2015 р. ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На час надходження до пенсійного органу заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 01.01.2015р.) було встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (ч.3 ст.138 Закону).

При цьому, ч.5 ст.138 Закону визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, стаття 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) визначала розмір грошового утримання, який призначається судді у відставці - 60% грошового утримання судді та визначала максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання, яке підлягає виплаті - не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При розрахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідачем прийнято до уваги положення зазначеної норми права та виходячи із заробітної плати позивача, яка станом на 25.12.2014р. становила 21924,0грн., визначено розмір щомісячного грошового утримання (без обмеження) з 12.01.2015р. у сумі 12423,60грн. (21924,0 х 60%). Згідно з довідкою (а.с.19), враховуючи вимоги ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивачу нараховано та сплачено щомісяця 9490,0грн. з 12.01.2015р. та 10740,0грн. з 01.09.2015р.

Таким чином, визначаючи правомірність розрахунку щомісячного довічного грошового утримання, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідач, під час здійснення такого розрахунку, діяв на підставі та у спосіб, що визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки, наведені положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» були чинними, не визнавалися неконституційними, УПФУ правомірно застосувало їх під час визначення щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог щодо визнання протиправною відмову відповідача у проведенні їй розрахунку щомісячного довічного грошового утримання з 12.01.2015 року по 01.09.2015 року, як судді у відставці; та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 %, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 12.01.2015 року по 01.09.2015 року.

Крім цього, оскільки розмір грошового утримання позивачу правомірно визначено виходячи із 60% грошового утримання судді, то необґрунтованими колегія суддів вважає і заявлені вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 01.09.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим суддів.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - задовольнити.

Постанову Знам`янского міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2016 року по справі №389/4147/15-а (провадження №2-а/389/90/15) - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 04.04.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк