Справа № 813/194/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 р. Справа № 876/6006/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника відповідача - Онисько З. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2015 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 вересня 2014 року № , № , визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 01 вересня 2014 року № Ф-131731702, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 22 вересня 2014 року № .

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що у позивача є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентами, тому вимог податкового законодавства ним не порушено, а податкові повідомлення-рішення відповідачем були прийняті безпідставно.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 22 вересня 2014 року № , №. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу від 01 вересня 2014 року № Ф-131731702. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 22 вересня 2014 року № .

Зазначену постанову мотивовано тим, що реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами, а твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не є достатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності ОСОБА_2 є: лісопильне та стругальне виробництво; просочування деревини; виробництво дерев'яних будівельних конструкцій та столярних виробів; виробництво дерев'яної тари; виробництво будівельних виробів з пластмас; виробництво будівельних металевих конструкцій; виробництво будівельних металевих виробів; інші монтажні роботи; столярні та теслярські роботи; оптова торгівля автомобілями; роздрібна торгівля автомобілями; оптова торгівля деревиною; інші види оптової торгівлі; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту; роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань; діяльність автомобільного вантажного транспорту; транспортне оброблення вантажів.

Перевіркою встановлено, що фактично в періоді з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 здійснював такі види діяльності: оптова торгівля деревиною.

Встановлено, що на підставі п.п.77.1 п.77.4 ст.77 ПК України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу № 317 від 09 квітня 2014 року, виданого ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2 квартал 2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Антонюком Ігорем Степановичем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_2.

За результатами перевірки складено акт від 01 вересня 2014 року № 1528/17-02/ (далі - акт перевірки), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем п. 44.1, п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України в частині неведення обліку доходів та витрат за 2012-13 роки та незабезпечення зберігання первинних документів.; п.14.1.181 ст.14, п.п.201.4 ст.201, п.п.198.1, п.п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті всього на 197850,00 грн., в тому числі за січень 2012 року в сумі 43534,00 грн., лютий 2012 року в сумі 33582,00 грн., березень 2012 року в сумі 21134,00 грн., квітень 2012 року в сумі 25450,00 грн., травень 2012 року в сумі 27305,00 грн., червень 2012 року в сумі 2995,00 грн., листопад 2012 року в сумі 14550,00 грн., січень 2013 року в сумі 6717,00 грн., лютий 2013 року в сумі 758,00 грн., березень 2013 року в сумі 15000,00 грн.; п.4 ч.1 ст.4 абз.1 п. 2 ч.1 ст. 7, абз. 3 абз.5 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на 207467,54 грн., в т.ч. за 2011 рік - 52847,58 грн., за 2012 рік - 73007,30 грн., за 2013 рік - 81612,66 грн.; п.167.1 ст.167 та п.177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012-2013 роки, що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 1852210,55 грн., в т.ч. за 2012 рік - 136173,51 грн., за 2013 рік - 46037,04 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Укрміксі».

Перевіркою встановлено, що провести зустрічні звірки по вказаних контрагентах неможливо, оскільки такі не знаходяться за юридичними адресами та не надали податковому органу первинних документів, в тому числі по взаємовідносинах з позивачем. Під час перевірки використані акти про неможливість проведення зустрічних звірок, зокрема: акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 1699/22.8/36757122 від 17.05.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» щодо підтвердження фінансово-господарських відносин з платниками податків за період діяльності з 01.07.2011 року по 31.03.2013 року»; акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 1706/22-8/36677875 від 17.05.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Біко Агротрейд» з питань правомірності проведених господарських відносин з контрагентами-покупцями та постачальниками з метою встановлення факту реальності проведених взаємовідносин, повноти їх відображення в податковому обліку з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків при здійсненні фінансово-господарської діяльності за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року»; акт ДПІ у Шевченківському районі у м. Києві ДПС № 682/22-01/37956799 від 07.03.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної ТзОВ «Маштрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість»; акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Укрміксі» код ЄДРПОУ щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.10.2012 року по 28.02.2013 року».

На підставі висновків акту перевірки Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області було винесено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2014 року № Ф-131731702, якою позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 207467,54 грн. (а.с. 9); рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.09.2014 року № , яким позивачу нараховано 19308,50 грн. штрафних санкцій (а.с. 10).

Крім того, на підставі акта перевірки від 01.09.2014 року № 1528/17-02/ податковий орган 22 вересня 2014 року прийняв податкові повідомлення-рішення № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи в розмірі 273825,83 грн.(І том а.с.11) та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 296775,00 грн.(І том а.с.12).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» укладено договір поставки № 28/11 від 28.11.2011року. На виконання даного договору були поставлені ФОП ОСОБА_2 пиломатеріали соснові(дошка соснова, пиломатеріали обрізні, дерев'яні палети).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов. Виконання вказаного договору, в розрізі тих операцій, що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи: податкові накладні №11 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн., №2 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн., ( І том а.с.42-43); видаткові накладні №РН-1-04001 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.44), №РН-1-03001 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн.(І том а.с.46); рахунок- фактура №04/01 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.45), №03/01 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн.(І том а.с.47); виписки по рахунках та платіжні доручення (І том а.с.48-82).

Щодо господарської операції позивача з ТзОВ «Маштрейд», її реальність підтверджують наступні первинні документи: податкові накладні №385 від 22.06.2012 року на загальну суму 16400,00 грн.(І том а.с.83), №273 від 13.04.2012 року на загальну суму 8000,00 грн.(І том а.с.84), №215 від 11.04.2012 року на загальну суму 36500,00 грн.(І том а.с.85), №158 від 09.04.2012 року на загальну суму 25500,00 грн.(І том а.с.86), №37 від 03.04.2012 року на загальну суму 36500,00 грн.(І том а.с.87), №13 від 02.04.2012 року на загальну суму 37200,00 грн.(І том а.с.88), №51 від 05.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.89), №182 від 15.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.90), №52 від 05.03.2012 року на загальну суму 44700,00 грн.(І том а.с.91), №22 від 02.03.2012 року на загальну суму 20500,00 грн.(І том а.с.92), №186 від 10.05.2012 року на загальну суму 35000,00 грн.(І том а.с.93), №185 від 03.05.2012 року на загальну суму 43000,00 грн.(І том а.с.94), №166 від 03.05.2012 року на загальну суму 46000,00 грн.(І том а.с.95), №168 від 07.05.2012 року на загальну суму 12400,00 грн.(І том а.с.96), №170 від 08.05.2012 року на загальну суму 29 000,00 грн.(І том а.с.97); видаткові накладні №РН-6-22008 від 22.06.2012 року на загальну суму 16400,00 грн.(І том а.с.98), №РН-5-10028 від 10.05.2012 року на загальну суму 35000,00 грн.(І том а.с.100), №РН-5-08021 від 22.06.2012 року на загальну суму 29000,00 грн.(І том а.с.102), №РН-5-07022 від 07.05.2012 року на загальну суму 12400,00 грн.(І том а.с.104), №РН-5-03031 від 03.05.2012 року на загальну суму 46000,00 грн.(І том а.с.106), №РН-5-03032 від 03.05.2012 року на загальну суму 43000,00 грн.(І том а.с.108), №РН-4-13003 від 13.04.2012 року на загальну суму 8000,00 грн.(І том а.с.109), №РН-4-11005 від 11.04.2012 року на загальну суму 36500,00 грн.(І том а.с.111), №РН-4-09009 від 09.04.2012 року на загальну суму 35500,00 грн.(І том а.с.113), №РН-4-03008 від 03.04.2012 року на загальну суму 35500,00 грн.(І том а.с.115), №РН-4-02013 від 02.04.2012 року на загальну суму 37200,00 грн.(І том а.с.117), №РН-3-15004 від 15.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.119), №РН-3-05002 від 05.03.2012 року на загальну суму 44700,00 грн.(І том а.с.121), №РН-3-05001 від 05.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.122), №РН-3-02002 від 02.03.2012 року на загальну суму 20500,00 грн.(І том а.с.124); рахунок-фактура №22/06 від 22.06.2012 року на загальну суму 16400,00 грн.(І том а.с.99), №10/05 від 10.05.2012 року на загальну суму 35000,00 грн.(І том а.с101), №08/05 від 08.05.2012 року на загальну суму 29000,00 грн.(І том а.с.103), №07/05 від 07.05.2012 року на загальну суму 12400,00 грн.(І том а.с.105), №03/05 від 03.05.2012 року на загальну суму 46000,00 грн.(І том а.с.107), №13/04 від 13.04.2012 року на загальну суму 8000,00 грн.(І том а.с.110), №11/04 від 11.04.2012 року на загальну суму 36500,00 грн.(І том а.с.112), №0904 від 09.04.2012 року на загальну суму 35500,00 грн.(І том а.с.114), №03/04 від 03.04.2012 року на загальну суму 35500,00 грн.(І том а.с.116), №02/04 від 02.04.2012 року на загальну суму 37200,00 грн.(І том а.с.118), №15/03 від 15.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.120), №05/03 від 05.03.2012 року на загальну суму 33000,00 грн.(І том а.с.123), №02/03 від 02.03.2012 року на загальну суму 20500,00 грн.(І том а.с.125).

27 травня 2011 р. між ТзОВ «Укрзахідліс» (постачальник) та ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір № 27/05/11 поставки, згідно з яким предметом поставки є лісопродукція, пиломатеріали, перелік якої зазначається в Замовленнях на постачання.

Щодо господарської операції позивача з ТзОВ «Укрміксі», що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи: податкові накладні №648 від 29.10.2012 року на загальну суму 16500,00 грн.(І том а.с.126-127), №612 від 28.11.2012 року на загальну суму 33500,00 грн.(І том а.с.128), №47 від 01.11.2012 року на загальну суму 34000,00 грн.(І том а.с.129), №115 від 09.01.2013 року на загальну суму 40300,00 грн.(І том а.с.130), №554 від 28.03.2013 року на загальну суму 50000,00 грн.(І том а.с.131), №590 від 29.03.2013 року на загальну суму 40000,00 грн.(І том а.с.132); акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №28/11 від 28.11.2012 року(І том а.с. 133); видаткові накладні №1/11-39 від 01.11.2012 року на загальну суму 34000,00 грн.(І том а.с.134), №29/10-06 від 29.10.2012 року на загальну суму 19800,00 грн.(І том а.с.137), №09/01-04 від 09.01.2013 року на загальну суму 40300,00 грн.(І том а.с.138), №29/03-08 від 29.03.20132 року на загальну суму 40000,00 грн.(І том а.с.139), №28/03-04 від 28.03.2013 року на загальну суму 50000,00 грн.(І том а.с.190), №20/02-07 від 20.02.2013 року на загальну суму 45500,00 грн.(І том а.с.141); рахунки №1/11-39 від 01.11.2012 року на загальну суму 34000,00 грн.(І том а.с.135), №28/11-39 від 28.11.2012 року на загальну суму 33500,00 грн.(І том а.с.136), №20/02 від 20.02.2013 року на загальну суму 45500,00 грн.(І том а.с.142).

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ПП «Біко Агротрейд» укладено договір №03/01/12 від 03.01.2012року (І том а.с.169). Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, в розрізі тих операцій, що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи: податкові накладні №10 від 01.03.2012 року на загальну суму 4000,00 грн.(І том а.с.143), №12 від 01.02.2012 року на загальну суму 22800,00 грн.(І том а.с.144), №109 від 03.02.2012 року на загальну суму 34500,00 грн.(І том а.с.145), №206 від 07.02.2012 року на загальну суму 33400,00 грн.(І том а.с.146), №280 від 09.02.2012 року на загальну суму 34800,00 грн.(І том а.с.147), №430 від 14.02.2012 року на загальну суму 21500,00 грн.(І том а.с.148), №679 від 23.02.2012 року на загальну суму 54000,00 грн.(І том а.с.149), №1021 від 30.01.2013 року на загальну суму 32900,00 грн.(І том а.с.150), №846 від 25.01.2012 року на загальну суму 14200,00 грн.(І том а.с.151), №726 від 20.01.2012 року на загальну суму 49600,00 грн.(І том а.с.152), №374 від 11.01.2012 року на загальну суму 102200,00 грн.(І том а.с.153); видаткові накладні №РН-3-01013 від 01.03.2012 року на загальну суму 4000,00 грн.(І том а.с.154), №РН-2-23010 від 23.02.2012 року на загальну суму 4000,00 грн.(І том а.с.155), №РН-2-01410 від 14.02.2012 року на загальну суму 21500,00 грн.(І том а.с.156), №РН-2-09010 від 09.02.2012 року на загальну суму 34800,00 грн.(І том а.с.157), №РН-2-07006 від 07.02.2012 року на загальну суму 33400,00 грн.(І том а.с.158), №РН-2-03008 від 03.02.2012 року на загальну суму 34500,00 грн.(І том а.с.159), №РН-2-01009 від 01.02.2012 року на загальну суму 22800,00 грн.(І том а.с.160), №РН-1-30012 від 30.01.2012 року на загальну суму 32900,00 грн.(І том а.с.162), №РН-1-25006 від 25.01.2012 року на загальну суму 14200,00 грн.(І том а.с.163), №РН-1-20006 від 20.01.2012 року на загальну суму 49600,00 грн.(І том а.с.165), №РН-1-11005від 11.01.2012 року на загальну суму 102200,00 грн.(І том а.с.167); рахунок-фактури №30/01 від 30.01.2012 року на загальну суму 32900,00 грн.(І том а.с.161), №25/01 від 25.01.2012 року на загальну суму 14200,00 грн.(І том а.с.164), №20/01 від 20.01.2012 року на загальну суму 49600,00 грн.(І том а.с.166), №11/01 від 11.01.2012 року на загальну суму 102200,00 грн.(І том а.с.168).

Також у перевіреному періоді ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність із контрагентом ТзОВ «УМС», ДП «Факро-Львів» та ТзОВ «Профайн Україна».

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ТзОВ «УМС» укладено договір оренди №15/12 від 2010 року (І том а.с.39), відповідно до якого позивач орендує приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Рахівська, 16. Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

В договорах від 28 квітня 2011 року та від 27 травня 2011 року, укладених з ТзОВ «Укрзахідліс», місцем поставки зразу вказувалась адреса ТзОВ «Факро Львів» (м. Львів, вул. Городоцька, 355 б), ТзОВ «Профайн Україна» (м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3) куди постачальник ТзОВ «Укрзахідліс» мав поставити товар. В цей же період, коли ОСОБА_2 придбавав в ТзОВ «Укрзахідліс» товар, ТзОВ «Факро Львів», ТзОВ «Профайн Україна» були замовниками цього товару в ОСОБА_2

Так, 19 січня 2011 р. між ТзОВ «Факро Львів» (покупець) та ОСОБА_2 (продавець) було укладено договір № ФЛ-000041(ІІ том а.с.11), згідно з яким предметом поставки є пиловик сосновий, дошка соснова і товар вказаний в додатках до договору, якими також визначено, що поставка здійснюється силами продавця, тобто ОСОБА_2 Сторонами детально визначались умови поставки товару, умови якості та кількості (сорт, товщина, технічні вимоги), вартості у відповідних додатках.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме: акти приходу сировини; податкові накладні; товарно-транспортні накладні; виписки за особовими рахунками та довіреності.

Між ОСОБА_2 та ТзОВ «Профайн Україна» було укладено договір поставки № 01/2010, згідно з яким предметом поставки є дерев'яні палети з хвойної деревини, сосни, яка поставляється згідно з графіком поставок. Місцем поставки товару є м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3/306 (ІІ том а.с.1-3).

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) були передані, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення правочинів підприємства-контрагенти позивача були зареєстрований в якості юридичної особи та платника податків, ці факти сторонами не заперечується та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).

Згідно вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що при визначенні фізичною особою-підприємцем, що не перебуває на спрощеній системі оподаткування, об'єкта оподаткування податком на прибуток можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2 цього ж Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Що ж до обов'язкової наявності у покупця товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар ТТН, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ підприємства, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 р. № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 цих Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Відтак, відсутність товарно-транспортних накладних в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту.

Доводи відповідача щодо відсутності у контрагента позивача основних засобів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, суд відхиляє, оскільки наявність або відсутність матеріально-технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Посилання відповідача на акти перевірок, складених відносно контрагентів позивача не можуть бути взяті до уваги, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачено можливість посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання.

Навіть якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з с.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським судом з прав людини податкових спорів в мотивувальній частині рішення найчастіше застосовується ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Даною статтею гарантується право на мирне володіння своїм майном. У ній, зокрема, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті податкових спорів (в т.ч. даного конкретного спору) позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит) розглядається як позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Представлені позивачем суду докази свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обовязків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами , та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Надаючи оцінку вимозі сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску та рішення про застосування штрафних санкцій за їх несвоєчасну сплату слід зазначити наступне.

Податковим органом встановлено факт заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при перевірці здійсненої у 2013 році та відповідно зафіксованої актом перевірки від 12.03.2013 року № 361/17-2/ з винесенням податкових повідомлень-рішень. (а.с. 196 на звороті). Оцінку вказаним правовідносинам надано судом у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі № 813/4947/13-а та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопад 2014 року (а.с. 209-220.) Вказаними рішеннями визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту перевірки від 12.03.2013 року № 361/17-2/, а відтак зроблено висновок щодо протиправності встановленого факту заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду висновки контролюючого органу про заниження суми доходів отриманих від діяльності внаслідок завищення валових витрат та відповідного прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб не знайшли свого підтвердження, у відповідача відсутні правові підстави для формування оспорюваної вимоги про сплату боргу.

З огляду на викладене вище, в зв'язку з відсутністю заборгованості по сплаті єдиного внеску, вимога про сплату боргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 01.09.2014 №Ф-131731702 та рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 22.09.2014 за № прийняті з порушенням чинного законодавства та положень пп..3,4,5,6,8 ч.3 ст.2 КАС України, а саме є необґрунтованим, тобто прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, небезстороннім (неупередженим), недобросовісним, нерозсудливим, непропорційним, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому їх належить скасувати.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та достатніми доказами підставності та законності оскаржуваних рішень.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року в справі № 813/194/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Т. В. Онишкевич

Р. Б. Хобор

Ухвалу складено в повному обсязі 05 квітня 2016 року.