Справа № 813/3768/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/25/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

секретаря Коцюрби В.М.,

за участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі №813/3768/13-а за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, виконавчий комітет Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, виконавчий комітет Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просила: визнати протиправними дії Інспекції ДАБК у Львівській області по реєстрації 10.10.2011 р. Декларації про початок будівельних робіт №ЛВ з реконструкції квартири АДРЕСА_1; скасувати з моменту реєстрації Декларацію про початок будівельних робіт №ЛВ від 10.10.2011 року з реконструкції квартири АДРЕСА_1; визнати протиправними дії Інспекції ДАБК у Львівській області по реєстрації 05.01.2012 року Декларації про готовність квартири до експлуатації №ЛВ5 квартири АДРЕСА_1; скасувати з моменту реєстрації Декларацію №ЛВ5 про готовність об'єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що реєстрацію оскаржуваних декларацій вважає незаконною і такими які підлягають скасуванню з причин відсутності дозволу органу місцевого самоврядування на проведення реконструкції в будинку, який являється будинком культурної спадщини та у якому здійснюється реконструкція без отримання погодження органів охорони культурної спадщини та зазначає, що проектну документацію необхідно було погодити з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини - Міністерством культури України. Будівельні роботи з розширення квартири за рахунок горища, яке є спільною власністю всіх власників квартир, велися без згоди на це мешканців будинку, що суперечить вимогам чинного законодавства. В наслідок цього будинок почав стрімко руйнуватися, балансоутримувач постійно фіксує збільшення тріщин несучих стін. При цьому позивач зазначає, що спірний об'єкт будівництва безпідставно віднесений до ІІІ категорії складності, а тому протиправно здійснена відповідачем реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації, оскільки об'єкт являється об'єктом культурної спадщини.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року, позов задоволений частково. Визнана протиправною та скасована реєстрація Декларації про початок будівельних робіт №ЛВ0 від 10.10.2011 року. Визнана протиправною та скасована реєстрація Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ЛВ5, яка зареєстрована 05.01.2012 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та відмовити в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, які ухвалені відповідно норм діючого законодавства.

Управління охорона історичного середовища Львівської міської ради в запереченнях на касаційну скаргу просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 10.10.2011 р. Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстрована Декларація №ЛВ70 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1, власником якої являється ОСОБА_2.

Інспекцією ДАБК у Львівській області 05.01.2012 р. зареєстрована Декларація про готовність об'єкту до експлуатації №ЛВ5 з реконструкції квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 та проживає у ній з 1984 року.

Згідно зареєстрованої 10.10.2011 року відповідачем декларації №ЛВ70 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири кв. АДРЕСА_1 за рахунок площі горища будинку, об'єкт будівництва належить до ІІІ категорії складності.

Щодо законності проведеної відповідачем реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність об'єкту до експлуатації за наданими ОСОБА_2 документами, в частині проведення останнім реконструкції квартири за рахунок площі горища будинку, який відноситься до об'єктів культурної спадщини, судами попередніх інстанцій встановлено.

Для реєстрації цих декларацій був виданий затверджений Департаментом містобудування Львівської міської ради 26.11.2010 року наказ №А-401 "Про затвердження ОСОБА_2, ОСОБА_5, відповідно вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартир №9, та №10 з розширенням за рахунок горища". Невід'ємним додатком до цього Наказу були „Вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту", у яких визначено, що реставрація проводиться в будинку, який відноситься до об'єкту культурної спадщини та в межах історичного ареалу міста.

Рішенням Львівської міської ради №311 від 12.09.2005 року затверджені межі історичного ареалу та зони регульованої забудови АДРЕСА_1 знаходиться в самому центрі історичного ареалу міста Львова. Управління охорони історичного середовища підтвердило, що спірний будинок включений до переліку пам'яток містобудування і архітектури місцевого значення Львівської області, згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 330 від 24.06.1986 року, будинок по АДРЕСА_1 відноситься, згідно ст.1 Закону України „Про охорону культурної спадщини" до об'єктів культурної спадщини.

Крім того, 12.08.2013 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-10705/12/1370 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: виконавчий комітет Львівської міської ради; Управління охорони історичного середовища м. Львова; Галицька районна адміністрація Львівської міської ради та ОСОБА_4 про визнання протиправними і скасування рішень суб`єкта владних повноважень, котре набрало законної сили, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить до об'єктів культурної спадщини.

Балансоутримувачем будинку ЛКП "Цитадель-Центр" 13.01.2012 року складений акт про те, що на фасаді та сходовій клітці будинку АДРЕСА_1 встановлені маяки фіксування динаміки руху несучих стін будівлі.

ЛКП "Цитадель-Центр" 27.03.2012 року, 03.05.2012 року, 22.10.2012 року були складені акти щодо технічного стану будинку АДРЕСА_1, згідно яких тріщини на будинку, на які встановлені маяки, поступово збільшуються (прогресують).

Крім цього, Актом обстеження від 04.03.2015 року виявлене руйнування замощення вказаного будинку у внутрішньому подвір'ї та просідання основи в межах розташування дощової каналізації. На фасаді над входом у під'їзд будівлі утворилася тріщина, яка на момент обстеження також проявляє динаміку збільшення.

Суди першої і апеляційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що реєстрація декларацій відбулася з порушенням діючого законодавства оскільки, реконструкція квартири у спірному будинку, котрий являється об'єктом культурної спадщини, відноситься до IV категорії складності, а тому необхідно було отримати дозвіл на будівництво, відтак на підставі акту готовності об'єкту до експлуатації слід було видати сертифікат, а не реєструвати відповідні Декларації.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності прийнятих відповідачем оскаржуваних декларацій реконструкції квартири з розширенням за рахунок горища в будинку, який відноситься до культурної спадщини та без наявності згоди інших мешканців будинку.

Статтею 34 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності. Для початку будівельних робіт на об'єктах, які належать до IV і V категорій складності замовнику необхідно отримати дозвіл на початок будівельних робіт.

Віднесення будівництва до тієї чи іншої категорії відбувається на підставі „Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року № 557.

Відповідно до п.3 ч.5 даного Порядку до IV категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які в разі аварії можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно додатку до наказу департаменту містобудування від 26.11.2010 року №А-401, наданого відповідачу при реєстрації декларації про початок будівельних робіт чітко вбачалося, що об'єкт будівництва знаходиться в межах історичного ареалу міста Львова.

Отже, спірний будинок є об'єктом культурної спадщини і в разі аварії при проведенні будівельних робіт, це може призвести до втрати об'єкту культурної спадщини, оскільки після проведення реконструкції квартири в будинку утворилися тріщини, які прогресують. Згідно Технічних висновків, котрі проводилися за результатами обстеження будинку, додатковою причиною прискорення осідання частини будинку може бути довантаження фундаментів за рахунок додаткового зведення стін та перегородок між ними при проведенні реконструкції з влаштуванням житла в межах технічного поверху, тобто проведення будівельних робіт на горищі будинку.

Статтею 39 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки вказані будівельні роботи проводилися на території пам'ятки архітектури і відносяться до IV категорії складності, тому в даних спірних правовідносинах повинен був видаватися дозвіл на проведення будівельних робіт, а не реєструватися декларація на проведення будівельних робіт. При цьому слід було видати сертифікат, а не реєструвати Декларацію про готовність об'єкту до експлуатації, з огляду на те, що відповідачу надавалися документи для проведення реєстрації оскаржуваних Декларацій, які підтверджували статус будинку, як об'єкта культурної спадщини.

Виходячи з наведеного реєстрація декларацій відбулася з порушенням діючого законодавства з огляду на те, що реконструкція квартири у спірному будинку, котрий являється об'єктом культурної спадщини, відноситься до IV категорії складності, а тому необхідно було отримати дозвіл на будівництво, відтак на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації слід було видати сертифікат, а не реєструвати відповідні Декларації.

За наведених обставин, висновок судової будівельно-технічної експертизи №3523 від 31.01.2015 року цілком правомірно не прийнятий судами першої та апеляційної інстанції до уваги, оскільки такий є упереджено тенденційним та скерованим на захист дій та інтересів ДАБК.

Третьою особою також не надані судам докази щодо реєстрації права власності на реконструйовану квартиру при ухваленні судом першої інстанції рішення, тому необґрунтовані посилання скаржника на наявність цивільного спору, оскільки оскаржується законність реєстрації органами владних повноважень Декларацій, які зареєстровані з порушенням діючого законодавства.

Крім цього, позивач є законним співвласником і користувачем горища спірної будівлі, діями відповідачів та третьої особи вона була позбавлена права користування спільною власністю, а саме, горищем, це встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014 року, який у постановленому рішенні зазначив, що ніхто із власників квартир будинку АДРЕСА_1 згоди на розширення будь-якої квартири за рахунок горища будинку не давав, проте такі дії потягли за собою перекриття входу на горище, відтак доступу до горища фактично не мають ні мешканці будинку, а ні відповідні обслуговуючі комунальні служби та організації.

Рішенням Європейського суду з прав людини по аналогічних позовних вимогах вказано, що реконструкція горища будівлі з влаштуванням мансандрного поверху без згоди співвласників квартир цього будинку є правовим свавіллям органів влади, котрі санкціонували та легалізували таку реконструкцію, оскільки такі дії потягли за собою втрату права на частку в загальному користуванні належним спільним майном (Справа „Серявін та інші проти України" від 10.05.2011року, заява №4909/04).

Крім того, слід зазначити про безпідставність посилань заявника касаційної скарги щодо відсутності підстав віднесення спірного об'єкту будівництва до IV та V категорій складності, оскільки згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України „Про охорону культурної спадщини" об'єкти включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР „Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону. Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний будинок рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 330 від 24.06.1986 року відноситься згідно ст.1 Закону України „Про охорону культурної спадщини" до об'єктів культурної спадщини з присвоєнням відповідного номеру, а також згідно рішення Львівської міської ради №311 від 12.09.2005 року знаходиться в межах історичного ареалу та зони регульованої забудови м.Львова, вказані рішення не скасовані.

Враховуючи викладене суди першої і апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Колегія судді зазначає, що справа переглядається в межах вимог касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: