Справа № 803/273/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Справа № 803/273/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання - Шаблій Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кот Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними, стягнення компенсації за невикористану чергову відпустку та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - Луцький відділ поліції ГУНП у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо не виплати компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп., стягнення компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп. та стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 грн.

У заяві від 24 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати протиправними дій щодо не виплати компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп., стягнути компенсацію за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп., стягнути моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. 00 коп. та стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію за 13 днів невикористаної чергової відпустки у 2015 році в розмірі 3 182 грн. 43 коп.

Ухвалою суду від 25 березня 2016 року замінено неналежного відповідача - Луцький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області на належного - Луцький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Луцький МВ УМВС України у Волинській області).

Позивач та представник позивача, кожен зокрема, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в поданих суду письмових запереченнях від 25 березня 2016 року №18597 та в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині не виплати компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки. В задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 30 жовтня 2015 року №306 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 4 листопада 2015 року. Також, згідно із вказаним наказом підлягає виплаті ОСОБА_1 компенсація за 23 доби невикористаної чергової відпустки за 2015 рік.

На виконання наказу Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 6 листопада 2015 року №104 о/с позивачу виплачено компенсацію за 10 діб невикористаної чергової відпустки за 2015 рік.

Позивач 22 грудня 2015 року та 26 січня 2016 року звертався до Луцького відділ поліції ГУНП у Волинській області із заявами про виплату компенсації за невикористані дні відпустки 2015 року.

Листами від 30 грудня 2015 року за №П-7 та від 1 лютого 2016 року за №П-8 Луцький відділ поліції ГУНП у Волинській області повідомив позивача, що нарахування невикористаних днів чергової відпустки за 2015 рік при формуванні наказу від 6 листопада 2015 року №104 о/с здійснювалося відповідно до листа УМВС України у Волинській області від 13 червня 2013 року №7/445.

Відповідно до пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114) особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Отже, питання щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні врегульовано нормами спеціального законодавства.

При цьому, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 (далі - Інструкція №499).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Пунктом 1.5 Інструкції №499 передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно із підпунктом 3.4.8 пункту 3.4 Інструкції №499 за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 30 жовтня 2015 року №306 о/с вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 10 місяців 24 дні, підлягає до виплати компенсація за 23 доби невикористаної чергової відпустки за 2015 рік.

Як вбачається із розрахункового листа за грудень 2015 року, в грудні 2015 року позивачу виплачено компенсацію за 10 днів невикористаної чергової відпустки за 2015 рік в розмірі 2 448 грн. 02 коп.

Таким чином, не виплачена компенсація за невикористану чергову відпустку за 2015 рік становить 13 днів в розмірі 3 182 грн. 43 коп.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Луцьким МВ УМВС України у Волинській області були порушені права позивача щодо не виплати компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними дій Луцького МВ УМВС України у Волинській області щодо не виплати компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп. та стягнення з Луцького МВ УМВС України у Волинській області компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки у розмірі 3 182 грн. 43 коп. підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Луцького МВ УМВС України у Волинській області середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Так, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, в тому числі підстави та умови звільнення особового складу з органів внутрішніх справ визначені розділом VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ,

Отже, посилання позивача на порушення Луцьким МВ УМВС України у Волинській області вимог Кодексу законів про працю України є необґрунтованим, оскільки проходження служби в органах внутрішніх справ регулюється спеціальними нормативними актами і положення статті 117 Кодексу законів про працю України на них не поширюється.

Таким чином, в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку слід відмовити.

Крім того, не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення з Луцького МВ УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 500 грн. 00 коп., з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Таким чином, звертаючись до суду із позовною вимогою про стягнення моральної шкоди позивач повинен був зазначити та довести: в чому полягає завдана йому моральна шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, вказати докази, якими це підтверджується.

Оскільки позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди та не доведено в судовому засіданні причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і такою шкодою, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди суд вважає недоведеними та такими що не підлягають до задоволення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з наданих суду статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дій Луцького МВ УМВС України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки за 2015 рік, стягнення з Луцького МВ УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за 13 днів невикористаної чергової відпустки за 2015 рік в розмірі 3 182 грн. 43 коп., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за 13 днів невикористаної чергової відпустки за 2015 рік.

Стягнути з Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за 13 днів невикористаної чергової відпустки за 2015 рік в розмірі 3 182 (три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 43 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 1 квітня 2016 року.