Справа № 21-19а11
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2011-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2011 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Балюка М.І., Барбари В.П., Берднік І.С., Вус С.М., Глоса Л.Ф., Гошовської Т.В., Гриціва М.І., Гуля В.С., Гуменюка В.І., Гусака М.Б., Жайворонок Т.Є., Заголдного В.В., Канигіної Г.В., Кліменко М.Р., Колесника П.І., Короткевича М.Є., Коротких О.А., Косарєва В.І., Кривенди О.В., Кузьменко О.Т., Луспеника Д.Д., Лященко Н.П., Маринченка В.Л., Онопенка В.В., Охрімчук Л.І., Панталієнка П.В., Патрюка М.В., Пивовара В.Ф., Пилипчука П.П., Потильчака О.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л., Скотаря А.М., Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., Школярова В.Ф., Яреми А.Г., -

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі − ВАТ) до Марганецької об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області (далі − ОДПІ) та Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області (далі - Казначейство) про стягнення нарахованих на суму бюджетної заборгованості процентів,

в с т а н о в и в:

У січні 2006 року ВАТ звернулося в Господарський суд Дніпропетровської області з позовом до ОДПІ та Казначейства, в якому просило стягнути нараховані на бюджетну заборгованість проценти, посилаючись на те, що відповідачі протягом визначеного підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) строку не відшкодували бюджетну заборгованість.

Господарський суд Дніпропетровської області постановою від 23 березня 2006 року позовні вимоги задовольнив - постановив стягнути на користь позивача з Державного бюджету України 77 056 грн 18 коп.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 26 липня 2007 року рішення суду першої інстанції скасував, позовні вимоги задовольнив частково - постановив стягнути з Державного бюджету України на користь ВАТ нараховані на бюджетну заборгованість проценти у сумі 54 613 грн 51 коп. У решті позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 30 листопада 2010 року ухвалені у справі судові рішення скасував та відмовив у задоволенні позовних вимог. Своє рішення касаційний суд обґрунтовував тим, що підпункт 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР виключено з 1 червня 2005 року, що унеможливлює нарахування та стягнення з цієї дати процентів за несвоєчасно здійснене бюджетне відшкодування.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України позивач, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову цього суду та направити справу на новий касаційний розгляд.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у заяві доводи, Верховний Суд України вважає, що заява ВАТ про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України підлягає задоволенню з таких підстав.

Підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено: «У разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. <…> Суми, не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.»

З 1 червня 2005 року підпункт 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР, з урахуванням положень Закону України від 25 березня 2005 року № 2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 2505-ІV), діяв у такій редакції: «Платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не вираховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів».

Крім того, пункт 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР в редакції Закону № 2505-ІV включав підпункт 7.7.8 такого змісту: «Сума бюджетного відшкодування, не сплачена у строки, визначені цим пунктом, вважається бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховується пеня на рівні ставки, розмір якої визначається відповідно до підпункту 16.4.1 пункту 16.4 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Зазначена пеня самостійно розраховується та сплачується органом державного казначейства разом зі сплатою суми бюджетного відшкодування платнику податку».

Відповідно до пункту 13 «Перехідні положення» розділу 2 Закону №2505-ІV підпункт 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР набирав чинності з 1 січня 2006 року. До цієї дати мала застосовуватись процедура узгодження суми та надання бюджетного (експортного) відшкодування, яка діяла до набрання чинності Законом № 2505-ІV, з урахуванням того, що це відшкодування надавалося протягом 30 календарних днів, наступних за днем подання податкової декларації податкового періоду, за наслідками якого виникало право на таке отримання згідно з редакцією підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього Закону.

Законом України від 7 липня 2005 року № 2771-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законів України» (далі - Закон № 2771- ІV) редакцію підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, яка передбачала нарахування пені, було змінено, у зв'язку із чим він перестав регулювати спірні правовідносини. Однак, це не свідчить, що з прийняттям Закону № 2771-ІV скасована відповідальність за шкоду, заподіяну протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Закон № 2771-ІV набрав чинності з дня його опублікування - з 28 липня 2005 року, а відтак, із цієї дати він перестав регулювати спірні правовідносини. Отже, до набрання чинності цим Законом за період з 5 березня 2005 року по 28 липня 2005 року нарахування пені, яка мала сплачуватися органом державного казначейства разом зі сплатою суми бюджетного відшкодування платнику податку, законом було передбачено.

Виходячи з наведеного, відмова суду у стягненні суми, нарахованої за прострочення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, з тієї підстави, що на день подання позову таке нарахування не було передбачено законом, не може бути визнана обґрунтованою.

Згідно з частиною першою статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд України задовольняє заяву у разі, якщо підтвердилися обставини, що стали підставою для перегляду справи. Зважаючи на те, що касаційний суд у цій справі неправильно застосував підпункт 7.7.11 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення, заява про його перегляд підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

Заяву відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2010 року скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: М.І. Балюк В.П. Барбара
І.С. Берднік С.М. Вус
Л.Ф. Глос Т.В. Гошовська
М.І. Гриців В.С. Гуль
В.І. Гуменюк М.Б. Гусак
Т.Є. Жайворонок В.В. Заголдний
Г.В. Канигіна М.Р. Кліменко
П.І. Колесник О.А. Коротких М.Є. Короткевич В.І. Косарєв
О.В. Кривенда О.Т. Кузьменко
Д.Д. Луспеник Н.П. Лященко
В.Л. Маринченко В.В. Онопенко
Л.І. Охрімчук П.В. Панталієнко
М.В. Патрюк В.Ф. Пивовар
П.П. Пилипчук О.І. Потильчак
Б.М. Пошва О.Б. Прокопенко
Я.М. Романюк Ю.Л. Сенін
А.М. Скотарь О.О. Терлецький
Ю.Г. Тітов В.Ф. Школяров
А.Г. Ярема