Справа № 826/21350/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2016 року № 826/21350/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Мірель Продукт»
до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірель Продукт» (далі-позивач або ТОВ «Мірель Продукт») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі-відповідач або ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.07.2015р. № та №.

По суті висновків ДПІ, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірних рішень, позивач зазначає, що зазначені висновки ґрунтуються на оцінці обставин взаємовідносин позивача з контрагентами позивача ТОВ «Мірель Компані», ПП «Орім» та ПП «Мірель Торг». Зокрема, ДПІ дійшла до висновку про нездійснення спірних операцій та, відповідно, про відсутність підстав для формування податкових вигод. Позивач вважає доводи ДПІ надуманими та зазначає, що спірні операції з поставки товарів та надання маркетингових послуг фактично проведені та документально оформлені, а відтак вважає правомірним формування спірних сум податкових вигод, у зв'язку з чим не вбачає підстав для прийняття оскаржуваних рішень та просить їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірних рішень не вбачає, оскільки, на думку ДПІ, внаслідок відсутності необхідних ресурсів та фактичної поставки товарів (надання послуг) контрагенти позивача не могли та не виконували спірні операції, а відтак відсутні передбачені ПК України підстави для формування спірних сум податкових вигод.

Представник відповідача у судове засідання 23.11.2015р. не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим у судовому засіданні на підставі ч.6 ст.128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мірель Продукт» () з питань дотримання податкового законодавства за взаємовідносинами з ТОВ «Мірель Компані» () за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014 та 01.01.2015р. по 31.01.2015р., з ПП «Орім» () за період з 01.11.2014р. по 31.11.2014р., з ПП «Мірель Торг» () за період 01.01.2015р. по 31.01.2015р., про що складено акт перевірки від 26.06.2015р. №597/26-54-22-02-10/37688448 (далі - Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначено, що у період, який перевірявся, ТОВ «Мірель Продукт» зареєстроване платником ПДВ з 14.06.2011р. До видів діяльності товариства належить - 46.31 «Оптова торгівля фруктами й овочами», 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля».

Зокрема, щодо взаємовідносин позивача із контрагентом ТОВ «Мірель Компані» () в Акті перевірки зазначено та в ході розгляду даної справи встановлено, що правові відносини між ТОВ «Мірель Продукт» та ТОВ «Мірель Компані» здійснювалися на підставі договору поставки №27 від 27.05.2011р., відповідно до умов якого ТОВ «Мірель Компані» (Постачальник) зобов'язувався поставляти та передавати у власність покупця товар. Поставка товару здійснюється на підставі замовлень, що подаються покупцем.

На підставі вищенаведеного договору ТОВ «Мірель Компані» у жовтні 2014 року були виписані видаткові та податкові накладні на загальну 611579,49грн. (у т.ч. ПДВ 101929,95грн.), номенклатура поставки (шампунь, наповнювач для туалетів для тварин, корм для тварин, абрикоси, персики половинками тощо). Перелік вказаних документів та їх реквізити визначені в Акті перевірки у табличному вигляді (т.1 а.с.23).

В Акті перевірки вказано, що зазначені податкові накладні зареєстровані в ЄРПН.

До того ж встановлено, що взаємовідносини позивача із контрагентом ТОВ «Мірель Компані» здійснювались також на підставі договору поставки від 01.12.2014р. №11220114/4, відповідно до якого ТОВ «Мірель Компані» (Постачальник) зобов'язувався поставити покупцю (позивачу) товари широкого вжитку, а покупець зобов'язувався прийняти їх та оплатити їх вартість.

На підставі вищенаведеного договору ТОВ «Мірель Компані» у січні 2015 року були виписані видаткові та податкові накладні на загальну 455506,57грн. (у т.ч. ПДВ 75917,76грн.), номенклатура поставки (товари для тварин). Перелік вказаних документів та їх реквізити визначені в Акті перевірки у табличному вигляді (т.1 а.с.24).

В Акті перевірки вказано, що зазначені податкові накладні зареєстровані в ЄРПН.

Однак, ДПІ зазначає, що в ході перевірки позивачем не було надано сертифікати якості на кожну партію товару по зазначеним договорам.

Вказується, що протягом жовтня 2014 року та січня 2015 року оплата товару не здійснювалася та грошові кошти ТОВ «Мірель Компані» не перераховувались. У підприємства обліковується кредиторська заборгованість.

Стосовно вказаного контрагента ТОВ «Мірель Компані» в Акті перевірки зазначається, що останній знаходиться на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, стан 0 - «основний платник». Видом діяльності ТОВ «Мірель Компані» є - 46.31 «Оптова торгівля фруктами й овочами».

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Мірель Компані» в 2014 та 2015 роках не імпортувало товар (гігієнічний наповнювач, корм для папуг, корм для риб тощо) та персики і абрикоси, поставлений на користь ТОВ «Мірель Продукт».

Надалі в Акті перевірки зазначається про отримання від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації від 07.05.2015р. №371/7/26-55-22-09/35920561 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Мірель Компані» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.07.2014 по 31.01.2015, згідно якої встановлено факт маніпулювання даними податкової звітності контрагентами ТОВ «Мірель Компані», зокрема такими підприємствами як: ТОВ «Бастія» (не є контрагентом позивача за спірними операціями), ПП «Мірель торг», ТОВ «Воян торг» (не є контрагентом позивача за спірними операціями). Встановлено відсутність інформації про наявні трудові та матеріальні ресурси у ТОВ «Мірель Компані» для здійснення діяльності.

Враховуючи наведене, ДПІ в Акті перевірки позивача прийшла до висновку, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Мірель Компані» за жовтень 2014 року та січень 2015 року, в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт» по ланцюгу постачання, а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Щодо взаємовідносин позивача із контрагентом ПП «Орім» () в Акті перевірки зазначено та в ході розгляду даної справи встановлено, що правові відносини між вказаними особами здійснювалися на підставі договору про надання маркетингових послуг №407 від 01.09.2014р., відповідно до умов якого ПП «Орім» (Виконавець) зобов'язувався надавати ТОВ «Мірель Продукт» (Замовнику) маркетингові послуги, вказані у додатку до договору.

Відповідно до додатку до договору передбачалось надання таких послуг: визначення об'ємів продажу товарів в торгових точках в кількісному вираженні; визначення залишків продукції в магазинах, які приймають участь у дослідженні; визначення динаміки продажу продукції постачальника в торгівельній сітці; проведення телефонного опитування респондентів; проведення фокус-груп; САРІ-опитування з використанням анкети з фіксованою кількістю питань тощо.

На підставі вищенаведеного договору ПП «Орім» виписано податкову накладну № 355 від 31.10.2014р. на загальну суму з ПДВ 207410грн. (у т.ч. ПДВ 34568,33грн.), а також між сторонами складено акт здачі-прийняття робіт (послуг) на таку ж суму, номенклатура послуги (проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, проведення телефонного опитування респондентів).

В Акті зазначено, що грошові кошти у сумі 207 410грн. були перераховані ПП «Орім» в повному розмірі.

Стосовно вказаного контрагента ПП «Орім» в Акті перевірки зазначається, що останній знаходиться на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, стан 9 - «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням». У період, який перевірявся, ПП «Орім» було зареєстровано платником ПДВ з 09.09.2014р.

Надалі в Акті перевірки зазначається про отримання від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації від 18.03.2015р. №170/10-13-22-05/39355541 «щодо спектру фінансово-господарської діяльності ПП «Орім» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2014 по 31.01.2015, згідно якої встановлено відсутність у підприємств трудових, матеріальних, виробничих та інших ресурсів, а також встановлено факт маніпулювання даними податкової звітності ПП «Орім» по взаємовідносинам із ТОВ «Касторс» (не є контрагентом позивача за спірними операціями) та ТОВ «Демеус» (не є контрагентом позивача за спірними операціями). При цьому ДПІ зазначає, що ПП «Орім» податкові накладні зареєстровано в ЄРПН.

Враховуючи наведене, ДПІ в Акті перевірки позивача прийшла до висновку, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ПП «Орім», в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт», а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Стосовно взаємовідносин позивача із контрагентом ПП «Мірель Торг» () в Акті перевірки зазначено та в ході розгляду даної справи встановлено, що правові відносини між вказаними особами здійснювалися на підставі договору поставки №1122014 від 01.12.2014р., відповідно до умов якого ПП «Мірель Торг» (Постачальник) зобов'язувався поставляти та передавати у власність покупця товар широкого вжитку.

На підставі вищенаведеного договору ПП «Мірель Торг» у січні 2015 року були виписані видаткові та податкові накладні на загальну 425554,40грн. (у т.ч. ПДВ 70925,73грн.), номенклатура поставки (молоді початки кукурудзи, абрикоси половинки, ананаси тощо). Перелік вказаних документів та їх реквізити визначені в Акті перевірки у табличному вигляді (т.1 а.с.31).

ДПІ надалі вказує, що ТОВ «Мірель Продукт» (позивач) є імпортером, але протягом 2014 року та січня 2015 року імпортувала котячі наповнювачі для туалетів. Втім, не зазначено про що наведене свідчить та яке відношення має наведене до взаємовідносин позивача із ПП «Мірель Торг».

Вказується, що протягом січня 2015 року оплата товару не здійснювалася та грошові кошти ПП «Мірель Торг» не перераховувались. У підприємства обліковується кредиторська заборгованість.

Стосовно вказаного контрагента ПП «Мірель Торг» в Акті перевірки зазначається, що останній знаходиться на обліку в ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, стан 0 - «основний платник».

Надалі вказується, що ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві складена податкова інформація від 09.06.2015 № 519/26-54-22-02/38557073 «Про результати документальної позапланової перевірки ПП «Мірель Торг» по взаємовідносинам з ТОВ «Мірель компані» та ТОВ «Мірель трейд», відповідно до якої встановлено, що суми податкового кредиту по податковим накладним, виписаним ПП «Мірель Торг» не підтверджуються по ланцюгу постачання. Перевіркою не встановлено факту придбання ТОВ «Мірель компані» імпортованого товару, який постачався на користь ПП «Мірель Торг». При цьому у вказаному Акті встановлено, що у ПП «Мірель Торг» середньооблікова кількість штатних працівників становить 20 осіб.

Враховуючи наведене, ДПІ в Акті перевірки позивача прийшла до висновку, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ПП «Мірель Торг», в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт», а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Інших доводів та обставин Акт перевірки позивача не містить.

Надалі ДПІ зазначає, що наявність у ТОВ «Мірель Продукт» документів, які є необхідними для формування витрат, не є безумовною підставою для віднесення сум до витрат, у зв'язку з тим, що відомості, які містяться в таких документах, не підтверджені зустрічною звіркою та не можливо ідентифікувати як такі, що призначені для використання у господарській діяльності платника податку.

Враховуючи наведене, ДПІ у розділі «Висновок» Акту перевірки зазначає про порушення ТОВ «Мірель Продукт» п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 283341,77грн., у т.ч. за жовтень 2014р. на 101929,95грн., за листопад 2014р. на 34568,33грн. та за січень 2014р. на 146843,49грн., а також про порушення п.138.2, п.138.8 ст.138, п/п 139.1.9 п. 139 ст.139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 122848грн.

На підставі зазначених висновків Акту перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.07.2015р.:

- № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 122848 грн. за основним платежем та на 30712 грн. за штрафними санкціями,

- № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 283341 грн. за основним платежем та на 70836 грн. за штрафними санкціями.

Вирішуючи спір по суті та проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»),

- (щодо оподаткування прибутку підприємств, щодо формування витрат), а саме: п/п. 14.1.27. ПК України (щодо визначення терміну «витрати»), п/п. 134.1.1. (щодо об'єкту оподаткування); п. 138.1. (щодо складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування), п/п. 14.1.228. (щодо визначення поняття «собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг»), п/п. 138.2. (щодо визнання витрат на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат), п/п. 138.4. (щодо періоду визнання витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг), п/п. 137.1. (дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг; дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар), п/п. 139.1.3. ПК України (не включаються до складу витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; п/п. 139.1.9 (щодо не включення до складу витрат тих витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами); ст.187 (щодо дати виникнення податкових зобов'язань),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п. 198.1. ПК України (щодо операцій, при здійсненні яких виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення сум податкового кредиту), п. 201.1. (щодо видачі податкової накладної та її реквізитів), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо складення п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг), п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей) та положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця/продавця права на формування сум податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод, та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе податкових вигод, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів, зареєстрованих у встановлених випадках в ЄРПН податкових накладних.

У взаємозв'язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертає увагу у своєму роз'ясненні ВАС України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

Окрім того, вирішуючи спір по суті, суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку податкового органу тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені податковим органом в Акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, відповідач в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

Доводи, покладені ДПІ в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень, по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень.

Зокрема, висновки ДПІ по суті ґрунтуються на обставинах взаємовідносин контрагентів позивача з іншими особами ТОВ «Бастія», ТОВ «Воян торг», ТОВ «Касторс» та ТОВ «Демеус», з якими позивач не вступав у господарські відносини, та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Мірель Компані», ПП «Орім» та ПП «Мірель Торг».

Так, акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, зокрема, не вбачається відхилень між сумами задекларованих податкових зобов'язань та податкового кредиту між позивачем та ТОВ «Мірель Компані», ПП «Орім» та ПП «Мірель Торг».

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Крім того слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку постачальників позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов'язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Відтак, спірні рішення, прийняті на підставі зазначених висновків, є такими, що не відповідають критерію обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, тобто вимогам п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України.

У той же час, сукупність наданих позивачем первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання операцій такого роду, зокрема: договорів; видаткових накладних; податкових накладних; платіжних документів; заявок на поставку товарів; специфікацій до договорів; товарно-транспортних накладних; укладених із перевізниками угод щодо придбання послуг на перевезення товарів; доказів проведення претензійної роботи позивача із контрагентами за спірними операціями (листи-претензії); акт здачі виконаних робіт щодо надання маркетингових послуг; звіту про результати визначення залишків продукції в торгових точках ТОВ «АТБ-Маркет»; звіту про результати визначення динаміки продажу продукції постачальника в торгівельній сітці ТОВ «АТБ-Маркет»; звіту про проведення опитування покупців щодо відношення до товару тощо, не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Щодо ж до доводів ДПІ про те, що оплата товару не здійснювалася та грошові кошти позивачем на адресу ТОВ «Мірель Компані» та ПП «Мірель Торг» не перераховувались, слід зазначити, що у відповідності із додатковими угодами до договорів поставки, передбачалося перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом року з дати прийняття товару на складі Покупця. Водночас, до матеріалів справи залучені банківські виписки, з яких вбачається проведення позивачем оплати за поставку ТОВ «Мірель Компані» та ПП «Мірель Торг» товарів згідно договорів №27 від 27.05.2011р., від 01.12.2014р. №11220114/4 та №1122014 від 01.12.2014р.

Позивач стверджує, що весь товар на виконання вищезазначених договорів був поставлений контрагентами ТОВ «Мірель Компані» та ПП «Мірель Торг» на склад позивача, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 8. При цьому до матеріалів справи позивачем залучено договори оренди вказаного складського приміщення №107 від 27.01.2014, № 47 від 02.12.2013, № 32 від 26.11.2014 та № 33 від 26.11.2014, які укладені між ПАТ «Облагротехсервіс» та ТОВ «Мірель Продукт», ТОВ «Мірель Компані» та ПП «Мірель Торг», згідно яких останні орендують складські приміщення, що знаходяться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 8, а також надано акти приймання-передачі об'єктів оренди. Тобто, наведене свідчить про фактичну наявність як у позивача так і у контрагентів складських приміщень для зберігання товарів, що були предметом спірних поставок.

Слід зазначити, що згідно наданих до матеріалів справи митних декларацій вбачається, що товар, який був предметом поставок за спірними операціями, імпортувався ПП «Флеш» та, як стверджує позивач, в подальшому був придбаний контрагентами позивача ТОВ «Мірель Компані» та ПП «Мірель Торг» для перепродажу позивачу, що не заборонено законодавством.

У зв'язку із наведеним та на підтвердження зв'язку спірних операцій із господарської діяльністю позивача позивачем надано до матеріалів справи договори, укладені з ТОВ «Пакко Холдінг», ПП «Обухівміськвторресурси», ТОВ «Еффіус Груп», ТОВ «Адвентіс», ТОВ «Таврія-В», ПП «Таврія Плюс», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Руш» тощо, відповідно до яких позивачем реалізовувалися придбані у третіх осіб товари.

До того ж, на підтвердження зв'язку операцій з організації ПП «Орім» маркетингових послуг щодо товарів позивача у торгівельній мережі ТОВ «АТБ-Маркет» з господарською діяльністю позивача, останнім до матеріалів справи залучено договір поставки №58870 від 01.11.2013р., укладений між позивачем як постачальником та ТОВ «АТБ-Маркет (Покупець).

Вказані докази у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій та свідчать про їх реальний характер.

При цьому під час розгляду справи з боку податкового органу не надано доказів того, що в ході перевірки витребовувались певні документи, пов'язані з виконанням вказаних договорів (у т.ч. ті, що зазначені в Акті перевірки як не надані до перевірки), але позивач відмовився їх надати. В контексті наведеного не надано актів відмови у наданні документів, як-то передбачено п.85.6 ст. 85 ПК України.

ДПІ в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням сутності операцій, не доведено належними та допустимими доказами обсягу та характеру ресурсів, які були необхідні контрагентам позивача для виконання спірних операцій, але були відсутні, та у цьому контексті ДПІ не надано податкової звітності контрагентів, з якої б вбачалась відсутність у контрагентів умов та ресурсів, необхідних для здійснення операцій. При цьому суд враховує, що частина вказаних операцій по суті носила характер перепродажу продукції, що не заборонено законодавством та не потребує значних трудових та організаційних ресурсів для організації виконання таких операцій.

Слід додати, що вищезгадані первинні документи, податкові накладні видані контрагентом позивача за оподатковуваними операціями за ставкою 20% (за звичайними правилами), що відповідає наведеним вище положенням податкового законодавства стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, наведені в них данні відповідають та кореспондуються з даними первинних документів.

Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових, накладних були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується в Акті перевірки, а отже видача ними податкових накладних є правомірною.

Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»). Не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентами недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України. Також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

В Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень.

Наведені ж ДПІ в Акті перевірки аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, беручи до уваги положення п.1 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування спірних рішень.

Керуючись вимогами статей 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мірель Продукт» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.07.2015р. № та №.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мірель Продукт» () 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) на відшкодування судового збору, сплаченого 25.08.2015р. згідно платіжного доручення № 784.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко