Справа № 813/37/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року № 813/37/16

о 17 год., 02 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/37/16 за адміністративним

позовом Публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів», представник - Цитульський В.І.
до Буської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, представник - Карпин Я.С.
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Красненський комбінат хлібопродуктів» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом.

Позивач просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №/259 від 29 грудня 2015 року про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не згідний із висновками відповідача викладеними в акті перевірки, на підставі яких прийнято спірне рішення, оскільки позивач фактично придбав товар, розмістив його на власному складі. Всі первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій надав контролюючому органу, і такі відображено в акті перевірки. На час перевірки частина товару вже була реалізована контрагентам, а частина залишалася на складі, про що міг переконатися відповідач. Також позивач зазначає, що перевірка проведена безпідставно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що перевіркою позивача встановлено порушення п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3. ст. 198, п. 201.1. ст. 201, п. 200.4 ст. 200 ПК України, чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету. Висновки відповідача повністю підтверджуються вироком Галицького районного суду, поясненням гр. ОСОБА_3 та податковою інформацією.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

07.12.2015 року, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Флоренція Груп» за період з 01.11.2014 року по 30.09.2015року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт за №203/22-00/00952060.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3. ст. 198, п. 201.1. ст. 201, п. 200.4. ст. 200 ПК України, п. 5 Розділу V «Порядок заповнення податкової декларації» та Розділ VI «Порядок заповнення уточненого розрахунку» Наказу Міністерства Фінансів України від 23.09.2014 року №966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 року за №1267/26044, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на загальну суму 1182467,00 грн., в тому числі: листопад 2014 року - 392409,00 грн., грудень 2014 року - 790058,00 грн.

29.12.2015 року відповідачем винесене спірне рішення за №/259, яким позивачу згідно п.п. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54, абз. 3, 4 п. 123.1. ст. 123 ПК України на підставі акта перевірки № 203/22 від 07.12 2015 року, яким встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3. ст. 198, п. 201.1. ст. 201, п. 200.4. ст. 200 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання із податку на додану вартість на суму 1773700,50 грн. в тому числі за основним платежем на суму 1182467,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 519233,50 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, ПК України із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 200.4. ст. 200 цього ж Кодексу, Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 201.1. ст. 201 цього ж Кодексу, Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом встановлено, що зі сторони відповідача спірне рішення ґрунтується висновком про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Флоренція Груп» щодо купівлі-продажу кукурудзи подрібненої у кількості 1589,93 тонни в листопаді 2014 року та 2556,392 тонни в грудні 2014 року.

Такий висновок відповідачем зроблено на підставі узагальнюючої податкової інформації щодо контрагента позивача ТОВ «Флоренція Груп». В акті перевірки позивача відповідачем зазначено про отримання інформації від ВОВЕЗ ОУ ДПІ у м. Червонограді, ГУ ДФС у Львівській області та від ВОВЕЗ оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області щодо можливих порушень податкового законодавства з боку позивача з посиланням на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року та пояснення ОСОБА_3 проте, що він не причетний до створення та діяльності ТОВ «Флоренція Групп».

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог протиправності винесених спірних податкових повідомлень-рішень та такими що підлягають скасуванню з наступних підстав:

Складення акту перевірки є службовою діяльністю посадової особи чи посадових осіб на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації стосовно об'єкта перевірки. Посадова особа чи посадові особи відповідача при складанні акта перевірки, викладає чи викладають свою суб'єктивну оцінку результатів перевірки платника податків. Інформація про контрагента не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов'язків в даному випадку позивача, оскільки обставини зазначені у такій інформації про контрагента мають бути встановлені за результатами перевірки саме позивача, та в акті мають бути викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності позивача, як платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували обставини зазначені в згадуваній інформації.

Законодавством України не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства по суті ґрунтуються на лише податковій інформації.

Вказана податкова інформація не містить жодних даних щодо предмету спору. При формуванні податкової інформації не досліджувалась діяльність позивача. Неможливість реалізації органами державної фіскальної служби визначеної чинним законодавством України компетенції не є доказом вчинення порушення податкового законодавства.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів.

Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з понесених витрат за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сама лише податкова інформація не є тим джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень ст. 83 ПК України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок, а відтак не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником.

Вказана позиція суду повністю узгоджується із позицію ВАС України викладеною в ухвалі від 02.02.2016 року по справі №/800/62216/14, ухвалі від 15.10.2015 року по справі №/800/52690/14.

Крім цього, з цих же підстав судом не враховується, посилання відповідача на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2015 року у справі №461/10058/15-к. У вказаному вироку крім іншого зазначено, що ТОВ «Флоренція Груп» здійснювало свою протиправну діяльність з середини 2013 року до 02.07.2014 року, що не відповідає періоду за який донараховано податкові зобов'язання позивачу відповідачем по даній справі. Мета злочинної діяльності згідно цього ж вироку полягала у переоформлені фіктивних господарських операцій, спрямованих на ухилення від сплати податків, шляхом заниження сум податкових зобов'язань, незаконного переведення безготівкових коштів у готівку.

Жодна із об'єктивних чи суб'єктивних обставин кримінальних дій, зазначених у згаданому вироку, щодо позивача у даній справі відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджені.

Також судом не враховується посилання відповідача на пояснення ОСОБА_3, оскільки такі не є джерелом доказування та не перевірені судом згідно тексту вищевказаного вироку.

Мета позивача полягала у використанні придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності товариства, які спричинили реальні зміни майнового стану позивача як платника податку.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання вищевказаних робіт, послуг, а також факту їх використання позивачем у власній господарській діяльності.

Також судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, з підстав, що згідно договору №03/11/14 від 03.11.2014 року ТОВ «Флоренція Груп» зобов'язалося передати у власність, а позивач прийняти та оплатити за кукурудзу в кількості 1353,14 тонн. Згідно договору №01/12/14 від 01.12.2014 року ТОВ «Флоренція Груп» (по договору продавець) зобов'язалося передати у власність, а позивач прийняти та оплатити за кукурудзу в кількості 2558,45 тонн. Позивачем надано видаткові накладні, які складені між позивачем та ТОВ «Флоренція Груп» на поставку протягом листопада - грудня 2014 року кукурудзи в загальній кількості 4146,322 тонни. Перевезення вказаної кукурудзи підтверджено наявними у справі товарно-транспортними накладними. Ці ж операції відображені в податкових накладних, які також є у справі.

Товарно-транспортні накладні містять інформацію про транспортні засоби та водіїв, що здійснювали перевезення. Згідно копій трудових книжок, наказів на відрядження, карточок обліку вантажного автомобіля, договорів оренди транспортних засобів та договорів на замовлення послуг перевезення вбачається, що перевезення товару відбувалося транспортними засобами позивача та водіями, що є працівниками позивача, а також залученими позивачем транспортними засобами та особами на підставі договору оренди та договору про надання послуг перевезення. Також в справі є докази реалізації позивачем вказаного товару іншим контрагентам. Відповідно позивачем надано належні та допустимі докази придбання у ТОВ «Флоренція Груп» товару, зберігання та й його реалізації.

При вирішенні даної справи судом враховується практика Європейського суду з прав людини, Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», Рішення Європейського Суду від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії».

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача по суті спору в цілому, відповідачем під час проведення перевірки не здійснено перевірку всіх обставин по справі, оскільки якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, як такі, що не відповідають дійсності, не є підставою для внесення змін в податковому обліку. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення Буської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № /259 від 29.12.2015 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Буської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів» (, вул. Залізнична, 18, смт. Красне, Львівська область) 26605,51 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 04.04.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.