Справа № 813/15/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року № 813/15/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача Шпака Ю.М., відповідача Водолазького І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом приватного підприємства «СиБез» до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «СиБез» (далі - ПП «СиБез»), в інтересах якого діє представник Олексюк Н.М., звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17.09.2015 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13 825 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки від 25.08.2015 року № 51/22-20/35603027про нереальність господарської операції з контрагентом ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» на підставі договору від 09.04.2015 року про поставку цифрової техніки. Господарські операції між позивачем та його контрагентом ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» фактично відбувались, у позивача наявні всі підтверджуючі документи, пов'язані із здійсненням господарської діяльності, тому вимог чинного законодавства позивач не порушував. Придбані товари були використані підприємством у своїй господарській діяльності. Згідно з нормами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктів 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом мінфіну № 88 від 24.05.1995 року, документи щодо транспортування товару та технічні паспорти таких не є первинними документами бухгалтерського обліку, адже по своїй суті не є підтвердженням вчинення господарської операції. Укладений сторонами договір не був визнаний недійсним з жодної підстави недійсності правочинів, передбачених ЦК України. Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представники позивача Олексюк Н.М. та Шпак Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача Шиба А.Б. та Водолазький І.Д. в судовому засіданні позову не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні, суть яких полягає в наступному. ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі відповідно до постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена позапланова документальна перевірка ПП «Сибез» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства в період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року при проведенні господарських операцій з ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП», про що складено акт № 51/22-20/35603027 від 25.08.2015 року. В ході проведення перевірки встановлено, що ПП «CиБез» не надало товарно-транспортних накладних та інших первинних документів (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що засвідчують факт отримання ПП «СиБез» товару через мережу «Нової пошти» та факт транспортування отриманого товару від ТОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» () у періоді з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року. За податковою інформацією № 85/26-55-22-02 від 27.05.2015 року, що надійшла до ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі, інформації з АІС «Податковий блок» та «Єдиний реєстр податкових накладних» та аналітичного дослідження від 19.05.2015 року встановлено, що ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» здійснює діяльність з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, у товариства відсутні виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби та сировина для здійснення основного виду діяльності. Вважають оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 17.09.2015 року № законним. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач - ПП «СиБез», зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа 11.03.2008 року за кодом та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі з 12.03.2008 року.

ПП «СиБез» є платником ПДВ відповідно до виданого ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 26.03.2008 року № 100107162.

ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «СиБез» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.15 року по 30.04.15 року при проведенні господарських операцій з ТзОВ«УКР СЕРВІС ГРУП».

Результати перевірки оформлені актом від 25.08.2015 року № 51/22-20/35603027.

Як слідує з акту перевірки від 25.08.2015 року № 51/22-20/35603027, контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- п. 198.1. п. 198.3. п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за квітень 2015 року по взаєморозрахунках з ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» на суму 5987,00 грн, та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за квітень 2015 року на суму 13825,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 17.09.2015 року прийнято два податкових повідомлення-рішення № форми «Р» та № форми «В4», яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13 825 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про заниження ПП «СиБез» податку на додану вартість та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту у зв'язку із безтоварністю господарської операції з ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП».

В основу таких висновків контролюючого органу покладено відомості податкової інформації № 85/26-55-22-02 від 27.05.2015р., аналітичного дослідження від 19.05.2015 р.,в яких містяться висновки про те, що ТОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» проводить діяльність, з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Предметом оскарження у даному спорі є лише податкове повідомлення-рішення від 17.09.2015 року № форми «В4», яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13 825 грн.

Даючи оцінку таким висновкам контролюючого органу та оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту визначені статтею 198 Податкового кодексу ( у редакції, чинній на час виникнення спірних взаємовідносин).

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За положеннями пункту 198.2. цієї ж статті датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, вказана норма Податкового кодексу пов'язує настання права на податковий кредит з призначенням придбаних або виготовлених матеріальних та нематеріальних активів (послуг) - для використання таких у господарській діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу встановлено заборону віднесення до податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджених зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу(в редакції, чинній на час виникнення спірних взаємовідносин) платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.4. вказаної статті податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно положень пункту 201.10.статті 201 Податкового кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.09.09 року по справі за позовом ВАТ «Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість фактичного здійснення суб'єктом господарювання господарських операцій з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних, для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

виявлення ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному суб'єктом господарювання у документах обліку;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності в разі відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Податковим повідомленням-рішенням від 17.09.2015 року № зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на підставі висновків контролюючого органу про заниження ПП «СиБез» податку на додану вартість за квітень 2015 року по взаєморозрахунках із ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» у зв'язку із безтоварністю цієї господарської операції.

На підтвердження здійснення ПП «СиБез» господарських операцій з ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП», а також використання отриманих ТМЦ у власній господарській діяльності позивачем надано копії наступних документів:

- договір поставки від 09.04.2015 р. № 002/04-15, предметом якого є поставка товару відповідно до умов договору та згідно додатку №1, укладений між ПП «СиБез» таТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» ( а.с. 20-21);

- додаток №1 (специфікація) до договору поставки від 09.04.2015 р. № 002/04-15, на загальну суму з ПДВ 118 871,10 грн (а.с. 22);

- видаткова накладна № РН-101 від 16.04.2015 року на загальну суму з ПДВ 118 871,10 грн ( а.с. 23);

- податкова накладна № 101 від 16.04.2015 року на загальну суму з ПДВ 118 871,10 грн, виписана ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП»(а.с. 24);

- квитанція № 1 про реєстрацію Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 101 від 16.04.2015 року (а.с. 25);

- договір на виконання робіт поставки від 19.02.2015 р. № 001/02-15, предметом якого є виконання послуг з монтажних та пусконалагоджувальних робіт, укладений між ПП «СиБез» та господарським судом Львівської області (а.с. 27);

- акт надання послуг № 39 від 19 лютого 2015 року на загальну суму з ПДВ 74 896,68 грн.( а.с. 28);

- витяг зі звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку 6440 ПП «СиБез» з 26.02.2015 року по 26.02.2015 року за № 23 на суму 74 896,86 грн. ( а.с. 29);

Позивачем здійснено оплату придбаного товару, що підтверджується витягом зі звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку 6440 ПП «СиБез» з 16.04.2015 року по 16.04.2015 року за № 999 на суму 118871,10 грн. ( а.с. 26).

Як пояснив в судовому засіданні директор ПП «СиБез» Шпак Ю.М., отримання ТМЦ відбувалося через «Нову Пошту», вартість доставки здійснювалась постачальником. Аналогічні пояснення надавалися Шпаком Ю.М. контролюючому органу під час здійснення перевірки.

На вимогу суду щодо надання підтверджень факту доставки, директор ПП «СиБез» пояснив,що надати таке підтвердження є неможливим тому, що на момент розгляду справи у суді такі відомості відсутні у базі даних «Нової Пошти».

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності ПП «СиБез» за КВЕД є: Обслуговування систем безпеки(80.20).

Згідно до Ліцензії № 262023 серія АЕ, виданої 05.07.2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, ПП «СиБез» має право здійснювати наступні роботи:

-4.17.00- виконання систем відео контролю та спостереження

-5.01.07- виконання електропостачання, електрообладнання і електроосвітлення

-5.02.07- виконання зв'язку, сигналізації, радіо, телебачення та інше.

Аналіз ТМЦ, які буди предметом поставки за договором від 09.04.2015 р. № 002/04-15 (відео реєстратор, дисковий накопичувач, купольні відеокамери, декілька видів кабелів), дає підстави стверджувати, що всі вони відносяться до тих груп товарів, використання яких зумовлено у тих видах діяльності, які здійснює ПП «СиБез». Вказане свідчить, що їх придбання зумовлене використанням у межах господарської діяльності платника податку.

Придбані у ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» ТМЦ позивач використовував у своїй господарській діяльності при виконанні монтажних та пусконалагоджувальних робіт системи відео нагляду та охоронної сигналізації в службових приміщеннях за договором на виконання робіт та по модернізації електричних мереж на об'єктах будівництва за наступними адресами: м. Львів, вул. Личаківська 128; м. Львів, вул. Угорська 14; що знайшло своє відображення у наявних у матеріалах справи відповідних документах (а.с. 27; а.с. 55).

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно зі статтею 9 Закону № 996-ХІV первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації)- це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі) посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пунктів 2.15, п. 2.16 Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо відсутності у ПП «СиБез» товарно-транспортних накладних, то вони не є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні статті 1 Закону№ 996-ХІVдля підтвердження господарської операції по придбанню ТМЦ, а є такими для підтвердження господарської операції по наданню послуг з перевезення. Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не впливає на формування податкового кредиту та звітності.

Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність (товарність) здійснення господарської операції ПП «СиБез» з ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» по придбанню ТМЦ та використання їх в господарській діяльності позивача.

На момент здійснення господарських операцій ПП «СиБез» та ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» були зареєстровані в установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності та платники податку на додану вартість.

Стосовно висновків контролюючого органу про порушення податкового законодавства ПП «СиБез» з тих підстав, що ТзОВ «УКР СЕРВІС ГРУП» здійснює діяльність з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, у товариства відсутні виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби та сировина для здійснення основного виду діяльності, суд зазначає таке.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 36 Податкового кодексу встановлено податковий обов'язок платника податку, який полягає в обчисленні, декларуванні та/або сплаті суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.5 цієї статті відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Законодавством України не пов'язано право покупця на податковий кредит з підтвердженням сплати податків його постачальниками. Несплата податку продавцем, у тому числі внаслідок ухилення від сплати, в разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупця.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 31.01.2011р., якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, таке рішення касаційного суду узгоджуються і з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

А у рішенні ЄСПЛ від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» міститься висновок про те, що уразі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Беручи до уваги викладене, ТзОВ «СиБез» не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, коли він виконав усі, передбачені законами вимоги, та має усі документально підтверджені розміри витрат та податкового кредиту.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення від 17.09.2015 року № .

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення - рішення ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі від 17.09.2016 року № , суд дійшов переконання, що воно прийняте відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу України та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Кам'янко-Бузькому районі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1218 грн 00 к., сплаченого за платіжним дорученням № 1220 від 17.11.2015 року.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Кам'янко-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області від 17.09.2015 року № .

Стягнути ДПІ у Кам'янко-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь приватного підприємства «СиБез» 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.