Справа № 804/15741/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2016 рокусправа № 804/15741/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Чередниченко В.Є. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року

у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №26 Дніпропетровської міської ради до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що чинне податкове законодавство не обмежує право платника на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги). Отже, формування платником податкового кредиту за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок цільових бюджетних коштів здійснюється за загальними правилами. Окрім цього, посилання податкового органу на приписи п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування (ППР №).

Щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог (ППР №, №) зазначив, що актом перевірки встановлено перевищення ліміту залишку в касі позивача на суму 2886грн. та на суму 20099,29грн., що є порушенням Положення №637. Двократний розмір виявленої понадлімітної готівки за кожен день складає 45970,58грн. (ППР №). Щодо ППР №: станом на 31.12.2013 року в бухгалтерському обліку по рахунку 683 «Внетрішньогосподарські розрахунки» значиться кредиторська заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності у сумі 639430,92грн. (2006-2010). Рух коштів щодо погашення заборгованості не здійснювався.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що згідно п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції за рахунок бюджетів. Вказує, що з урахуванням вимог п.196.1.6 ст. 196 ПК України грошові кошти отримані з бюджету в сумі 1044793,60 грн. - ці кошти не є об'єктом оподаткування т. я. вони є виплатами дотацій за рахунок бюджетів. Посилається також на п.198.4 ст. 198 ПКУ, згідно якого, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що підприємством використані грошові кошти, які не є об'єктом оподаткування, і як наслідок, не повинні вноситися до податкового кредиту.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із п.п.78.1.11, п.78.1 ст.78, п.82.1 ст.82 Податкового Кодексу України, на підставі отриманої постанови старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська Логашова Д.І. від 12.05.2014 року про призначення документальної позапланової виїзної перевірки КП "ЖЕП № 26" ДМР та відповідно до Наказу Лівобережної ОДПІ від 18.07.2014р. № 812 проведена позапланова виїзна перевірка Комунального підприємства "ЖЕП №26" Дніпропетровської міської ради (далі -КП "ЖЕП № 26") з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011р. по 30.06.2014р. За наслідками перевірки складено Акт від 22.08.2014 року №3026/2201/32616358 (а.с. 14). На підставі зазначеного Акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 23 вересня 2014 року:

- №, щодо донарахування ПДВ на загальну суму 243821 грн. 25 коп. (основний платіж 195057 грн., штрафні санкції - 48764 грн. 25 коп.);

- №, щодо донарахування податку на прибуток підприємств на загальну суму 152467 грн. 50 коп. (основний платіж 133668 грн., штрафні санкції - 18799,50гри.)

- №, щодо застосування штрафних санкцій на суму 45970 грн. 58 коп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що скасоване судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2014 року (щодо донарахування ПДВ на загальну суму 243821 грн. 25 коп.) є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.

Натомість, як зазначає суд першої інстанції, правова позиція податкового органу, покладена в основу прийняття цього акта індивідуальної дії, полягає, у тому, що у періоді, охопленому перевіркою, позивачем було отримано фінансування з Державного бюджету України.

На думку податкового органу, під час розрахунків з постачальниками за рахунок фінансування з державного бюджету є неоподатковуваною операцією, у зв'язку з чим частка ПДВ у складі вартості послуг, компенсована за рахунок бюджетних коштів, не підлягає включенню до податкового кредиту підприємства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що чинне податкове законодавство не обмежує право платника на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги). Отже, формування платником податкового кредиту за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок цільових бюджетних коштів здійснюється за загальними правилами і тому посилання податкового органу на приписи п.196.1 ст. 196 ПКУ не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.196.1.6 ст. 196 ПК України не є об'єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі).

Слід зазначити, що державні дотації - це форма бюджетного фінансування, яка застосовується для фінансування планово-збиткових підприємств і організацій, які надають послуги або виробляють необхідну народному господарству продукцію, витрати на виробництво яких вищі від цін реалізації. Кошторис доходів і видатків бюджетної установи, організації є основним плановим документом, який підтверджує повноваження щодо отримання доходів та здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання нею своїх функцій досягнення цілей, визначених на рік відповідно до бюджетні призначень.

Отже, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції, що приписи п.196.1 ст. 196 ПКУ не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування.

В силу п.198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту такого платника.

Позивачем отримано з загального фонду місцевого бюджету за період 01.04.2011 року по 30.06.2012 року 1286451,12грн., з них перераховано підприємствам за придбані матеріали та виконані роботи 1286451,12грн. в тому числі ПДВ 214408,52грн.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, з урахуванням п.196.1.6 ст. 196 ПК України, отримані з бюджету грошові кошти в сумі 1 286 451,1грн. (субсидій, дотацій за рахунок бюджетів) не є об'єктом оподаткування (крім тих, що надаються у майновій формі).

Отже, в порушення п.198.4 ст. 198 ПКУ, податковим органом правильно встановлено завищення позивачем податкового кредиту всього на суму 214 411грн. (за періоди з квітня 2011 року по травень 2014 року).

При цьому, враховуючи вимоги п. 102.1 ст. 102 ПКУ, податковим органом в акті перевірки правильно визначено, що КП "ЖЕП № 26" ДМР звільняється від відповідного грошового зобов'язання з ПДВ за період з квітня 2011 року по червень 2011 року (визначення грошових зобов'язань платника податків контролюючим органом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації).

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції не в повній мірі проаналізовано норми податкового законодавства, щодо обмежень прав платника податку на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги).

За таких обставин вимоги податкового органу в частині визнання правомірним податкового повідомленні-рішення № від 23.09.2014 року є законними та обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року - скасуванню в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198, статтями 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог - скасувати, та в цій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко