Справа № 826/18429/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року № 826/18429/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, а також рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі-відповідач або ДПІ), в якому, враховуючи прийняту судом у відповідності до ст.137 КАС України заяву про зміну позовних вимог, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014р. №1163/17-03;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 22.10.2014р. №23684-25;

визнати протиправним та скасувати рішення від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення рішення та, відповідно, вимоги і рішення про опис майна стали висновки ДПІ про начебто заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб по операціям із продажу нерухомого майна, а саме отримання позивачем у 2013 році доходу від продажу житлового будинку.

У той же час позивач зазначає, що у відповідності до положень п.172.1 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується, а відтак, на думку позивача, відсутні підстави для нарахування йому податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку з чим позивач вважає оскаржувані рішення протиправними і просить їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 через свого уповноваженого представника 04.08.2014р. подано до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є відповідач, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 звітний (податковий) рік.

У декларації, крім іншого, були внесені відомості про отримані у звітному році доходи (рядок 01.02) від операцій з продажу об'єктів нерухомого майна в сумі 120 000 000грн.

В додатку № 2 до декларації «Розрахунок податкових зобов'язань...» до цієї податкової декларації було внесено відомості про об'єкт продажу (нерухоме майно): житловий будинок загальною площею 4320,00кв.м. по АДРЕСА_1 із сумою доходу 120 000 000,00грн.

Разом з тим, у відповідних графах декларації було зазначено про відсутність податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб з такої операції (рядок 09 декларації). Наведене, як пояснив в ході розгляду справи представник позивача, зумовлено тим, що в силу приписів п.172.1 ст.172 ПК України такий дохід не оподатковується та, відповідно, відсутні підстави для виникнення відповідних податкових зобов'язань.

В подальшому ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено камеральну перевірку вказаної податкової декларації позивача про майновий стан і доходи за 2013 звітний (податковий) рік, за результатами якої складено Акт перевірки від 11.08.2014р. №887/2659/702 (далі-Акт перевірки).

Як вбачається із Акту перевірки, податковим органом встановлено порушення позивачем п.176.1 ст.176 ПК України, а саме при поданні декларації про майновий стан та доходи гр.ОСОБА_1 не підтверджено документально суму доходу від продажу нерухомого майна.

На підставі зазначених висновків Акту перевірки ДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014р. №1163/17-03, яким позивачу за порушення пункту 176.1 статті 176, пункту 170.2 статті 170, статті 36 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» на 6 000 000грн. за основним платежем та на 1 500 000грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Судом встановлено, що зазначення у рішенні іншого номеру та дати акту перевірки, а саме від 20.06.2013р. №/17.1/НОМЕР_1 замість акта від 11.08.2014р. №887/26591703, відбулось помилково через допущення технічної помилки.

У зв'язку із закінченням граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, визначеної у вказаному податковому повідомленні-рішенні, та несплатою вказаних грошових зобов'язань позивачу було надіслано податкову вимогу від 22.10.2014р. №23684-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14.

Слід зазначити, що позивач вже звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою (справа №826/3623/15) про оскарження вказаних податкової вимоги від 22.10.2014р. №23684-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14, яка була обґрунтована (підстави позову) відсутністю доказів прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення про нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, тобто відсутністю власне податкового боргу у позивача.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015р. у справі №826/3623/15 позовні вимоги позивача були задоволені повністю саме з підстав відсутності доказів виникнення у позивача суми податкового боргу, що вказана у вимозі. Постановою ж Київського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2015р. апеляційну скаргу ДПІ задоволено, скасовано вказану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015р. та у задоволені позову відмовлено, зокрема, з тих підстав, що під час апеляційного розгляду було встановлено наявність відповідного податкового повідомлення-рішення та узгодження визначених ним зобов'язань.

В даному ж випадку, підставами позову в частині вказаних вимог стали обставини обізнаності позивача про наявність відповідного податкового повідомлення-рішення, яке стало підставою для прийняття податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, а також незгоди позивача з ним, тобто у даній справі та у справі №826/3623/15 різні підстави позову, а тому, відповідно, суд приходить до висновку, що податкова вимога від 22.10.2014р. №23684-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14 можуть бути предметом судового оскарження у даній справі.

Вирішуючи у зв'язку з наведеним спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, приписами ст.15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п/п16.1.2 п. 16.1 ст.16 ПК України).

Відповідно до ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

В свою чергу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172 - 173 цього Кодексу (п/п164.2.4. п.164.2 ст.164 ПК України).

У відповідності до п.172.1 ст.172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Згідно п.172.2 ст.172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.2 ст.167 ПК України визначено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

З аналізу наведених вище положень ПК України слідує, що підставою для звільнення від оподаткування доходу платника податків, отриманого від продажу об'єкту нерухомості, є одночасний збіг наступних умов, а саме: 1) отримання платником податків доходу з продажу (обміну) нерухомого майна не частіше одного разу протягом звітного податкового року; 2) перебування такого майна у власності платника понад три роки; 3) об'єктом нерухомості повинен бути житловий будинок, квартира або їх частини, кімнати, садовий (дачний) будинок.

В контексті наведеного суд зазначає, що саме податковий орган зобов'язаний довести той факт, що у кожному конкретному випадку платник податків, який повинен сплачувати податок на доходи фізичних осіб, продавав у звітному періоді не один об'єкт нерухомості, а декілька, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

В даному випадку, згідно тверджень позивача, у 2013 звітному податковому році він здійснив продаж лише одного об'єкту нерухомості, що і задекларував у декларації за відповідний період. Інша нерухомість, як стверджує останній, у вказаному періоді ним не продавалася.

Також, як вбачається із наявних в матеріалах справи копій договору купівлі-продажу від 30.04.2001р., зареєстрованого на Кримській товарній біржі за №1Н-326, та рішення Керченського міського суду від 18.03.2004р. у справі №2-2561/04, яким визнано дійсним вказаний договір купівлі-продажу від 30.04.2001р., відчужуваний позивачем у 2013 році житловий будинок загальною площею 4320,00кв.м. по АДРЕСА_1 належав позивачу з 30 квітня 2001 року, тобто майно перебувало у власності позивача понад три роки.

В ході розгляду даної справи відповідачем в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, вказані відомості не спростовані, а судом зворотного не встановлено.

При цьому суд вважає безпідставними посилання податкового органу у Акті перевірки про порушення позивачем п.176.1 ст.176 ПК України (щодо документального не підтвердження суми отриманого доходу), оскільки з останнього не вбачається, а відповідачем не доведено того, що до перевірки чи в ході її проведення у позивача витребовувались відповідні документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу, однак позивач відмовився їх надати. Також ДПІ не доведено обґрунтованості зазначення у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні про порушення позивачем п.170.2 ст.170 ПК України, оскільки дана норма регулює оподаткування інвестиційного прибутку, тобто не стосується спірних відносин.

За таких обставин, отриманий позивачем та задекларований ним дохід від продажу у 2013 році житлового будинку в силу положень п.172.1 ст.172 ПК України звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а відтак, враховуючи, що зворотного відповідачем не доведено, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування позивачу податку на такий дохід, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо ж до оскарження позивачем податкової вимоги від 22.10.2014р. №23684-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14 судом береться до уваги те, що вказані вимога та рішення про опис майна прийняті відповідачем на підставі спірного податкового повідомлення-рішення, є похідними від цього рішення та обставин, на яких воно ґрунтується, а відтак, враховуючи встановлення під час розгляду даної справи факту протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та безпідставності нарахування грошових зобов'язань, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування спірної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання оскаржуваних рішень протиправними і їх скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись вимогами статей 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014р. №1163/17-03, податкову вимогу від 22.10.2014р. №23684-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2014р. №1687/26-59-25-01-14.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко