Справа № 808/3616/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м. Київ К/800/38613/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року

у справі №808/3616/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними дій.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 11 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наказу від 24 січня 2013 року №139, провели документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість за лютий-квітень 2012 року, про що склали акт від 30 січня 2013 року №72/172/НОМЕР_1, яким встановили порушення позивачем вимог статті 185, 187, 188, підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 102 260,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з діями контролюючого органу щодо прийняття наказу про призначення перевірки та проведення спірної перевірки, оскаржив їх у судовому порядку. Позовні вимоги аргументував безпідставністю призначення перевірки, порушенням порядку проведення перевірки, у частині направлення платнику наказу про проведення перевірки та неправомірністю формування висновків спірної перевірки, оформленої відповідним актом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказали на дотримання відповідачем вимог податкового законодавства при призначенні, проведенні та оформленні спірної перевірки позивача.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, контролюючий орган направив на адресу позивача запит від 20 червня 2012 року №2227/Р/17-213 про надання пояснень та їх документального підтвердження по господарським відносинам з ТОВ «ПКЦ «Моторс Сім» за період січень-березень 2012 року та з ТОВ «Аркада і К» за період грудень 2011 року, запит від 16 жовтня 2012 року №17678/07-31 про надання належним чином завірених копій первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ «Мотор Сім», ТОВ «ТБ «Пів-Ко», ТОВ «Кастіон», ТОВ «Кальпіш», ТОВ «Мелзернопродукт», ТОВ «Аркада і К»,за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2012 року та запит від 26 листопада 2012 року №6031/Р/17-213 про надання пояснень та їх документального підтвердження по господарським відносинам з ТОВ «ПКЦ «Моторс Сім» за квітень 2012 року.

На виконання вказаних запитів позивач надав відповідь на адресу відповідача листами від 02 липня 2012 року №1, від 23 жовтня 2012 року №23-10, від 30 листопада 2012 року №2.

Разом з тим, контролюючий орган на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України прийняв наказ від 24 січня 2013 року №139 про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість за лютий-квітень 2012 року та відповідно прийняв повідомлення від 24 січня 2013 року №139.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ від 24 січня 2013 року №139 та повідомлення про проведення перевірки направлено 24 січня 2013 року контролюючим органом на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового Кодексу України - органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Положеннями пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення позапланової перевірки позивача стали встановлені контролюючим органом факти, які свідчать про можливі порушення позивачем податкового законодавства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сумніви контролюючого органу щодо можливих порушень позивачем податкового законодавства, не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями платника податку.

У свою чергу, необґрунтованість пояснень позивача та відсутність належного документального їх підтвердження стали підставою для призначення перевірки, що відповідає приписам податкового законодавства.

За встановлених обставин, висновки судів про правомірність спірного наказу відповідають правильному застосуванню вимог податкового законодавства у частині призначення перевірки.

За змістом пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 86.4 статті 86 цього Кодексу акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Отже, оформлення результатів перевірки актом з викладенням фактів порушення платником податків положень податкового законодавства, встановлених під час здійснення такої перевірки, відноситься до повноважень контролюючого органу.

Тобто, дії по складанню акта перевірки є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Крім того, обставини, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій посадових осіб контролюючого органу, вчинених в процесі перевірки, щодо співставлення даних первинного бухгалтерського обліку та інших документів.

Результатом реалізації таких повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платників податків.

Отже, саме результат реалізації повноважень податкового органу (тобто, рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки, включення до акту перевірки певних висновків) має бути об'єктом оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та підстав для складання акту перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами перевірки.

Аналізуючи зміст статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

У свою чергу, висновки викладені в акті податкової перевірки не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і у разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке визначає грошові зобов'язання платникові податків.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що контролюючим органом за наслідками проведення перевірки позивача податкове повідомлення-рішення не приймалось.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зміни показників податкової звітності позивача на підставі спірної перевірки.

Відтак, позовні вимоги у частині визнання неправомірними дій відповідача по зменшенню суми податкового зобов'язання та податкового кредиту на суму 102 260,00 грн. є вимогами щодо оскарження висновків акту перевірки, які не породжують для позивача юридичних наслідків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що акт перевірки та викладені в ньому факти та висновки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, що породжують для позивача певні правові наслідки. Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом під час проведення перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо вчинення ним дій та рішень, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтувати ними власну позицію щодо наявності певних порушень, допущених платником податку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі №808/3616/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.