Справа № 816/4727/15
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 р.Справа № 816/4727/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2016р. по справі № 816/4727/15

за позовом ОСОБА_2

до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області

третя особа Управління Державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії.

Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області, звернутись до Управління Державної казначейської служби у Лохвицькому районі з поданням про здійснення перерахунку на рахунок ОСОБА_2 (ПУАТ "ФІДОБАНК", м. Київ, номер рахунку НОМЕР_2, МФО 300175), ідентифікаційний код: НОМЕР_1, коштів у сумі 7132 (сім тисяч сто тридцять дві) гривні 56 ( п'ятдесят шість) копійок, що стягнуті на користь ОСОБА_2 в порядку виконання судового рішення, які перебували на депозитному рахунку відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції та були перераховані до Державного бюджету України на рахунок № 0239 за платіжними дорученнями: № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що стягнуті кошти в рамках виконавчого провадження правомірно перераховані до Державного бюджету України, оскільки ОСОБА_2 (стягувачем) вони не були витребувані протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС. Вказує, що діяв у межах, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому, крім того, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою від 07.09.2011 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області було відкрито виконавче провадження ВП№28537433 щодо виконання виконавчого листа № 1-52 від 15.05.2009 року, виданого Лохвицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 132 726,24 грн /а.с.17/.

07.09.2011 до ВДВС Лохвицького РУЮ з'явився боржник ОСОБА_3 та повідомив про те, що він отримує пенсію ліквідатора аварії на ЧАЕС за інвалідністю. Державним виконавцем було винесено постанову про направлення виконавчого документа в бухгалтерію підприємства та направлено до Центру по нарахуванню і виплати пенсії для відрахувань суми заборгованості, стягнутої судовим рішенням.

Кошти, що почали відраховувались зі вказаної пенсії ОСОБА_3 на депозитний рахунок ВДВС Лохвицького РУЮ розпочали надходити з 13.10.2011р.

У зв'язку з відсутністю у матеріалах виконавчого провадження рахунку стягувача, на який необхідно перераховувати кошти, державним виконавцем неодноразово надсилались листи ОСОБА_2 на вказану у виконавчому документі адресу з проханням надати номер відповідного рахунку. Однак, кореспонденція до ВДВС Лохвицького РУЮ поверталась з поштовою відміткою "за закінчення терміну зберігання" /а.с.84-85/.

Оскільки стягнуті з боржника ОСОБА_3 грошові суми не були витребувані стягувачем ОСОБА_2 протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС, на підставі ч.7 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження", відповідачем стягнуту суму в розмірі 7726,87 грн. за період з 24.09.2014 по було 13.10.2015 було перераховано до Державного бюджету України на рахунок №0239 за платіжними дорученнями № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перерахування стягнутих з ОСОБА_3 коштів, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2, до Державного бюджету України позбавляє позивача можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. ст. 11, 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 вказаного Закону, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Порядок виплати грошових сум, стягнутих з боржника в межах виконавчого провадження, встановлено ст.45 Закону України " Про виконавче провадження".

Так, передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, ці суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до розділу 13 Інструкції примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Для контролю і перевірки стану рахунків у національній та іноземній валютах та визначення належності коштів ведеться звітність за депозитними сумами органів ДВС.

В органі ДВС щодо кожного рахунку заводиться книга обліку депозитних сум (далі - книга) (додаток 2) строком на один рік. Ведення книги здійснюється в підсистемі обліку депозитних сум Єдиного реєстру.

У міру надходження з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів у книгу негайно вносяться записи.

При надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС особа, відповідальна за ведення книги, повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу ДВС, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу ДВС на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення.

Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов'язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

Після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (додатки 3, 4) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

Якщо у стягувача - фізичної особи є рахунок в установі банку, то в платіжному дорученні обов'язково вказується, на який рахунок слід перерахувати кошти.

Платіжне доручення підписується керівником органу ДВС та особою, яка уповноважена на ведення відповідного рахунку органу ДВС.

З системного аналізу викладеного вбачається, що грошові кошти стягнуті з боржника зараховуються на відповідний депозитний рахунок органу ДВС, такі кошти не є бюджетними коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем стягнуту суму в розмірі 7 726,87 грн за період з 24.09.2014 по було 13.10.2015 було перераховано до Державного бюджету України на рахунок №0239 за платіжними дорученнями № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Відповідно до п. 13.23. Інструкції примусового виконання рішень кошти, які внесені на депозитний рахунок органу ДВС та які не витребувані сторонами виконавчого провадження протягом року з дня їх зарахування на депозитний рахунок, зараховуються до Державного бюджету України.

Отже, судом встановлено, що оскільки стягнуті з боржника ОСОБА_3 грошові суми не були витребувані стягувачем ОСОБА_2 протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС, на підставі ч.7 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідача виникли підстави для зарахування таких коштів до Державного бюджету України.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 314 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, перераховані до Державного бюджету України кошти в сумі 7726,87 грн. на підставі вказаних платіжних доручень належать на праві приватної власності ОСОБА_2, яке гарантується Конституцією України та, згідно приписів Цивільного кодексу України, є непорушним.

За приписами статті 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787, визначено процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Відповідно до п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 45 Бюджетного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету", установлено, що перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком, відповідно до якого органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21080500 "інші надходження", визначено Державну виконавчу службу.

Цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий, збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375.

Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України у випадку виявлення надміру чи помилково перерахованих платежів до бюджетів, справляння яких контролюють органи доходів і зборів, платник податків звертається до цих органів із заявою. Заява може бути подана упродовж 1095 днів з дня виникнення такої переплати.

Зазначена норма також розповсюджується на правовідносини, які стосуються сплати обов'язкових платежів.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що механізм повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, передбачає наявність двох обставин, зокрема, подання органу, що контролює справляння надходжень бюджету та заява платника про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, яка складається у довільній формі.

Судова колегія звертає увагу на те, що в Конституції України та ратифікованій Верховною Радою України Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), гарантовані фундаментальні права і свободи людини, серед яких: право на життя, на свободу і особисту недоторканність, право на власність, право на справедливий суд та інші.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції було прийнято Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", який узгоджує судові рішення, що приймаються в Україні щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина із європейськими стандартами.

Статтею 17 зазначеного Закону визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Таким чином, ратифікувавши Конвенцію та прийнявши вищевказаний Закон, Україна визнала юрисдикцію Суду, з метою створення в схожих правовідносинах однорідної судової практики, узгодженої з європейською правовою системою, тим самим створивши передумови для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Однією із основоположних задекларованих європейських цінностей є право на власність, тобто право на мирне володіння своїм майном, визначене у статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даній статті, зокрема, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи із наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що перерахування стягнутих з ОСОБА_3 коштів, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2, до Державного бюджету України позбавляє позивача можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2013 №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України 17.01.2013 за №130/22662, Управління Казначейства здійснює, відповідно п.п.11.1;11.3 та 11.7, розрахунково - касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів, відкритих в управлінні Казначества, у межах залишку коштів на рахунках.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області, звернутись до Управління Державної казначейської служби у Лохвицькому районі з поданням про здійснення перерахунку на рахунок ОСОБА_2 коштів у сумі 7132 гривні 56 копійок, що стягнуті на користь ОСОБА_2 в порядку виконання судового рішення, які перебували на депозитному рахунку відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції та були перераховані до Державного бюджету України на рахунок № 0239 за відповідними платіжними дорученнями..

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права, правильності висновків колегії суддів не спростовують.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2016р. по справі № 816/4727/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Сіренко О.І.
Повний текст ухвали виготовлений 04.04.2016 р.