Справа № 826/228/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2016 р. м. Київ К/800/43511/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представника Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» - Квітіна Р.В., представника Київської міської ради - Тельницької В.А. представника - Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» - Перепелиціна К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» до Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсам № 14» звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», про скасування рішення. в якому просило:

- визнати протиправними дії Київської міської ради щодо прийняття 02.10.2013 року рішення № 16/9604, яким затверджуються зміни до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», в частині таблиці № 1, за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24;

- визнати протиправними дії Київської міської ради щодо прийняття 13.11.2013 року рішення № 427/9915, яким затверджуються зміни до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», в частині таблиці № 1, за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24;

- скасувати рішення Київської міської ради в частині Таблиці № 1 рішення № 16/9604 від 02.10.2013 року, яким затверджуються зміни до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24;

- скасувати рішення Київської міської ради щодо прийняття 13.11.2013 року рішення № 427/9915, яким затверджуються зміни до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», в частині таблиці № 1, за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2014 року у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Універсам № 14» було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Універсам № 14», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради від 02.10.2013 pоку № 16/9604 «Про внесення змін до Таблиці № 1 до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», затверджено зміни до Таблиці № 1 до Додатку № 3, відповідно до яких, за Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24.

Рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 427/9915 «Про внесення змін до Таблиці № 1 до Додатку № 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», затверджено зміни до Таблиці № 1 до Додатку № 3, відповідно до яких, за Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У цій справі суди всіх інстанцій, під час розгляду спору, виходили з того, що цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даній справі спір стосується не стільки правомірності рішення Київради про включення до таблиці № 1 спірної земельної ділянки (паркувального майданчика), скільки правомірності фактичного користування земельною ділянкою, оскільки позивач вважає наявним у нього такого права, та відсутнім у третьої особи.

З наведеного випливає, що спір, в основі якого лежить рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Київрада, змінити порядок та умови використання земельної ділянки, яка не була вільною і щодо якої позивач, котрийдоводить, що має (чи набула) право на користування нею, є спором про право, який у даному випадку вирішується за правилами господарського, а не адміністративного судочинства.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм Земельного кодексу України, колегія суддів вважає, що в зазначеній вище правовій ситуації неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.11.2015 року (справа № 21-2319а15).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсам № 14» до Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», про скасування рішення - закрити.

Роз'яснити позивачеві його право на звернення до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз