Справа № 817/306/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/306/16

25 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (по тексту постанови - ОСОБА_1) звернувся з позовом до Зарічненської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку, який мотивує тим, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 817/2095/14 його поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 18 липня 2014 року.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 18.07. 2014 по 25.03.2016 в загальному розмірі 55 744, 79 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що зазначена постанова суду підлягала негайному виконанню та в подальшому 24.09.2014 року набрала законної сили. Зазначає, що станом на день звернення з позовом до суду відповідач умисно та протиправно затримує виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Посилаючись на положення ст.ст. 236, 257 КЗпП України, просить суд стягнути із Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області на його користь середній заробіток за період з 18 липня 2014 року по 04 березня 2016 року, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідач - Зарічненська районна державна адміністрація подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що посада начальника управління освіти, молоді та спорту, на яку поновлений позивач, у структурі та штатному розписі адміністрації відсутня. Зазначені обставини, на думку відповідача, унеможливлюють виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 року у справі № 817/2095/14 у встановлений в постанові спосіб (в частині визначення посади, на яку має бути поновлений ОСОБА_1). Також відповідач зазначає, що на даний час розпорядження про поновлення позивача на роботі не прийняте, з огляду на позицію відповідача - не може бути прийняте, а тому застосування статті 236 КЗпП України у даних правовідносинах неможливе.

У судовому засіданні 23.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 23.03.2016 р. представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні.

У судове засідання, призначене на 25.03.2016 року, позивач та представник відповідача не прибули. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів.

Частиною 4 ст. 122 КАС України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що сторонами подані усі письмові докази, що стосуються предмету спору, а стороною позивача заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у справі відсутня потреба заслуховувати свідча чи експерта, перешкоди для розгляду справи в порядку письмового провадження відсутні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд приходить висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 817/2095/14 за позовом ОСОБА_1 до Зарічненської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинення певних дій позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації від 18 липня 2014 року № 103-к «Про звільнення ОСОБА_1»;

поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської районної державної адміністрації з 18 липня 2014 року;

зобов'язано Зарічненську районну державну адміністрацію Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 липня 2014 року по день поновлення на роботі;

судове рішення в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання.

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 року у справі № 817/2095/14 набрала законної сили 24.09.2014 року, що вбачається з відмітки на її копії, наявній у матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників, в тому числі і передбачає їх матеріальний захист у зв'язку із незаконним звільненням.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд відхиляє доводи Зарічненської районної державної адміністрації про відсутність підстав для застосування ст. 236 КЗпП України у зв'язку з невиданням відповідачем розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Суд зазначає, що реалізація ст. 236 КЗпП України спрямована на захист трудових прав працівника, який поновлений судом на роботі, однак роботодавець з певних причин затримує видання наказу чи розпорядження, а відтак і затримує допуск працівника до роботи.

Отже, для поширення на роботодавця матеріальної відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, достатньо встановити сам факт затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Видання роботодавцем наказу чи розпорядження про поновлення працівника лише завершує періоду часу, за який можливе стягнення середньомісячного заробітку.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, «…законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення».

Як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що відповідач - Зарічненська районна державна адміністрація Рівненської області ні одразу після проголошення, ні станом на день розгляду даного позову, не видала розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту, а відтак підтвердженим є факт затримки виконання відповідачем постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 817/2095/14.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 18 липня 2014 року по 25 березня 2016 року, тобто по момент постановлення судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше я за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає, що для повного захисту інтересів позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за період з 18 липня 2014 року по день розгляду судом справи з врахуванням розрахунку середнього заробітку, оскільки розпорядження про поновлення позивача на роботі не видано ні на день пред'явлення позову, ні на день розгляду справи у суді, а також необхідно визнати протиправною бездіяльність Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо невиконання негайно постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 817/2095/14.

Відповідно до ч. 3 п. 32 роз'яснення, яке міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995).

Згідно із п. 8 розділу 4 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішення суду.

Дані положення кореспондуються із позицією викладеною в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п. 3 Порядку № 100 від 08.02.1995, відповідно до якого усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з довідки Зарічненської районної державної адміністрації від 18.03.2016 року № 688-01/31, середньоденна заробітна плата позивача складала 124,63 грн.; середньомісячна заробітна плата складала 2367,97 грн.

Також судом встановлено, що посадовий оклад позивача складав 1390 грн. При цьому, як вбачається з листа Зарічненської районної державної адміністрації від 18.03.2016 року № 668-01/31, посадовий оклад начальника відділу освіти з грудня 2015 року складає 1738 грн., а коефіцієнт коригування посадових окладів становить 1,2504.

21 січня 2015 року Верховний Суд України у справі № 6-2032с14 висловив наступну правову позицію: «Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів».

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, середній заробіток, присуджений позивачу, підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення посадових окладів за період з грудня 2015 року по день постановлення судом рішення.

З врахуванням розрахунків норм тривалості робочого часу на 2014, 2015, та 2016 рр. середній заробіток позивача за період з 18.07.2014 по 25.03.2016 складає 55 744, 79 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Підстави для застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо невиконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 817/2095/14.

Стягнути із Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 18 липня 2014 року по 25 березня 2016 року в розмірі 55 744, 79 грн. без урахування обов'язкових відрахувань.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.