Справа № 804/14288/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Плохія А.Ю.,
представника відповідача Колупаєва О.В.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач своєчасно сплатив грошові зобов'язання з ПДВ у сумі 271457,19 грн. на вірний розрахунковий рахунок та згідно правильного коду бюджетної класифікації. На думку позивача, податковий орган протиправно не зарахував грошові кошти, сплачені позивачем в рахунок сплати його грошового зобов'язання з ПДВ, оскільки код бюджетної класифікації для ПДВ із імпортованих на територію України робіт, товарів, послуг є саме: 14010500 згідно наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію», а не 14010100. Також позивач зазначає про те, що відповідач безпідставно не скористався статтею 87 ПК України стосовно зарахування в рахунок сплати грошових зобов'язань з ПДВ надміру сплаченої суми ПДВ без заяви платника податків.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2014 у справі № 804/2243/14, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року в адміністративній справі № 804/2243/14 залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2015 у цій справі, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 26 червня 2014 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Суд касаційної інстанції зазначив, що для сплати податку на додану вартість виділені окремі коди, як для сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), так і податку на додану вартість із імпортованих на територію України робіт, послуг. Зазначеними обставинами зумовлена неможливість автоматичного зарахування переплати з податку на додану вартість із імпортованих на територію України робіт, послуг в рахунок податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), у зв'язку з наявністю різних рахунків. У той же час, суди, обмежившись дослідженням обставин щодо зазначення позивачем невірного коду бюджетної класифікації, взагалі не перевірили номер розрахункового рахунку, на який були спрямовані кошти на підставі платіжного доручення № 956 від 30 січня 2013 року, на предмет його відповідності чи невідповідності зазначеному позивачем коду бюджетної класифікації. А також не з'ясували, однакові чи різні рахунки відповідають кодам 14010100 та 14010500.
Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність їх висновків в цілому по суті спору.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі на підставі належних та допустимих доказів та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 у цій справі суд здійснив заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на його правонаступника - Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі та вказав, що обов'язок перед бюджетом по сплаті грошового зобов'язання з податку на додану вартість ним виконаний в повному обсязі, грошові кошти у розмірі 271457,00 грн. фактично надійшли до бюджету, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у грудні 2012 року не був платником податку на додану вартість, у вказаний період підприємством отримані послуги від нерезидента, за результатами чого 18.01.2013 ТОВ «Пейю Україна» подано до податкового органу розрахунок податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник ПДВ, які постачаються нерезидентами, у т.ч. їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками ПДВ, на митній території України за грудень 2012 року у розмірі 271457,00 грн.
Оплата грошових зобов'язань за грудень 2012 року у розмірі 271457,00 грн. позивачем здійснена на підставі платіжного доручення № 956 від 30.01.2013 в повному обсязі.
З матеріалів справи встановлено, що Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності сплати податку ПДВ позивачем, результати якої оформлені актом від 25.07.2013 № 88/151/37805460.
В акті перевірки зазначено, що позивач допустив затримку сплати узгодженої суми ПДВ у розмірі 272795,50 грн., а саме: несвоєчасно сплатив суму 271457,00 згідно розрахунку за грудень 2012 року - термін прострочення 21 день, та несвоєчасно оплатив узгоджену суму ПДВ у розмірі 1338,50 грн. згідно розрахунку за січень 2013 року - термін прострочення 18 днів.
Судом встановлено, що зазначене порушення виникло у зв'язку з тим, що податковим органом не зараховано суму у розмірі 271457,00 грн., яка була перерахована позивачем згідно платіжного доручення № 956 від 30.01.2013, в рахунок сплати грошового зобов'язання з ПДВ за грудень 2012 року, оскільки платником у платіжному дорученні невірно вказано код бюджетної класифікації, а саме: замість вірного коду 14010100 позивачем помилково вказано код - 14010500.
У зв'язку з чим позивач вимушений був подати заяву від 08.02.2013 про перерахування коштів на бюджетний рахунок за кодом бюджетної класифікації 14010100 «податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 271457, 00 грн.
Згідно з вимогами пункту 87.9 ст. 87 ПК України відповідач зарахував грошові кошти за платіжним дорученням від 25.02.2013 № 1013 в першу чергу в рахунок погашення пені у розмірі 1338,69 грн., що у свою чергу призвело до виникнення податкового боргу за січень 2013 року у сумі 1338,69 грн.
Згідно з вимогами пункту 87.9 ст. 87 ПК України відповідач зарахував грошові кошти за платіжними дорученнями від 19.03.2013 № 1092 та від 29.03.2013 № 1139 в першу чергу в рахунок погашення заборгованості минулих періодів (січень 2013 року) у розмірі 1338,69 грн., у зв'язку з чим автоматично нараховано штрафну санкцію у розмірі 133,85 грн. та пеню у розмірі 5,61 грн. за період з 04.03.2013 по 20.03.2013, які погашені згідно платіжного доручення від 19.03.2013 № 1092.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності до пункту 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Оподаткування послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких знаходиться на території України, врегульовано у статті 208 ПК України, у відповідності до пунктів 208.2, 208.4 та 208.5 якої, отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу, якщо отримувача послуг не зареєстровано як платника податку, то податкова накладна не виписується. Форма розрахунку податкових зобов'язань такого отримувача послуг у вигляді додатку до декларації з цього податку, затверджується у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, отримувач послуг прирівнюється до платника податку для цілей застосування правил цього розділу щодо сплати податку, стягнення податкового боргу та притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування.
Судом встановлено, що позивач у визначений Податковим кодексом України строк сплатив грошове зобов'язання згідно розрахунку податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник ПДВ, які постачаються нерезидентами, у т.ч. їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками ПДВ, на митній території України за грудень 2012 року у розмірі 271457,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 956 від 30.01.2013 , яке знаходиться у матеріалах справи.
Зарахування сплачених за вказаним платіжним дорученням грошових коштів до бюджету підтверджується листом Управління Державної казначейської служби України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровській області від 26.02.2014 № 02-12 «Про надання підтвердження», в якому зазначено, що платіж у розмірі 271457,19 грн. здійснений на підставі платіжного доручення №956 від 30.01.2013 зараховано до Державного бюджету України 30.01.2013.
У платіжному дорученні № 956 від 30.01.2013 позивачем вірно вказано в якості коду бюджетної класифікації - 14010500.
У відповідності до наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію» код бюджетної класифікації 14010500 стосується платежу ПДВ із імпортованих на територію України робіт, послуг.
Код бюджетної класифікації 14010100, який зазначено відповідачем у акті перевірки та рішенні Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.10.2013 року № 3269/10/04-36-10-04-09 про результати розгляду первинної скарги, як вірний, стосується платежу ПДВ із вироблених на території України товарів (робіт, послуг).
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції та перевіривши номер розрахункового рахунку, на який були спрямовані кошти на підставі платіжного доручення №956 від 30 січня 2013 року, на предмет його відповідності чи невідповідності зазначеному позивачем коду бюджетної класифікації судом встановлено наступне.
В даному випадку має місце невірне визначення відповідачем взаємовідносин, які є базою оподаткування ПДВ у грудні 2012 року як «з товарів (робіт/послуг), вироблених в Україні», оскільки в матеріалах справи наявний акт приймання - передачі наданих послуг до договору про надання послуг від 22.09.2011, підписаний між позивачем та його контрагентом MIH PayU B.V. (Нідерланди), що свідчить саме про імпортне походження придбаних послуг.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 10 «Про Державний бюджет України зазначено, що у загальному фонді Державного бюджету України на 2013 рік: до доходів належать надходження, визначені частиною другою статті 29 Бюджетного кодексу України, а також збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України, податок на додану вартість належить до доходів загального фонду Державного бюджету України.
При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (частина перша статті 43 Бюджетного Кодексу в редакції, яка діяла на момент правовідносин).
Згідно із частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, позивач здійснив оплату податкового зобов'язання в сумі 271457,19 грн. до Державного бюджету України та фактично зазнав матеріальних витрат на вказану суму.
Необхідно зазначити, що допущення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК. Крім того, на підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій. Таку позицію займає Верховний Суд України в постанові від 16.06.2015 у справі №21-377а15 (номер судового рішення у ЄДРСР №45985213).
Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що зазначення у платіжному дорученні № 956 від 30.01.2013 невірного коду бюджетної класифікації, як про це стверджує податковий орган, не вплинуло на виконання обов'язку платника із сплати податку та відповідно не утворило складу правопорушення встановленого пунктом 126.1 ст. 126 ПК України, оскільки грошові кошти надійшли до Державного бюджету України.
На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач протиправно не врахував грошові кошти згідно платіжного доручення №956 від 30.01.2013 в рахунок погашення податкового зобов'язання позивача за грудень 2012 року.
Таким чином, відповідач протиправно нарахував штраф у розмірі 10% від суми погашеного грошового зобов'язання та пеню згідно розрахунків позивача із сплати ПДВ за грудень 2012 року та січень 2013 року.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Стягнути з Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейю Україна» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2015 року

Суддя О.В. Царікова