Справа № 309/6212/15а,2а/309/10/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Справа № 876/1226/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 02.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Стеблівської сільської ради Хустського району про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 29.12.2015 року звернулася в суд з позовною заявою до Стеблівської сільської ради Хустського району про скасування рішення Стеблівської сільської ради № 9 від 29 травня 2015 року.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 02.02.2016 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції покликаючись на порушення норм процесуального права.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, будучи належними чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч.4 ст.196 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 звернулась до суду щодо скасування рішення Стеблівської сільської ради № 9 від 29 травня 2015року, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, позивач покликається, що оскаржуване рішення отримала у червні 2015 року, 11 листопада 2015 року вона подала до Хустського районного суду адміністративний позов про скасування рішення Стеблівської сільської ради № 9 від 29 травня 2015 року, але їй його було повернуто. ОСОБА_1, як представником за довіреністю ОСОБА_2, 03.12.2015 року були отримані в Хустському районному суді матеріали цього позову з квитанцією про сплату судового збору. В подальшому ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом 29 грудня 2015 року.

Рішенням Стеблівської сільської ради Хустського району від 29.05.2015 року №9 Про звіт тимчасової комісії, вирішено залишити рішення №20 від 23.01.2015 року тринадцятої сесії шостого скликання та рішення №17 від 31.10.2014 року двадцять дев'ятої сесії шостого скликання без змін.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, підставою для звернення до суду може бути саме лише суб'єктивне припущення позивача про порушення його прав чи інтересів.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини процесуальні гарантії, визначені у ст. 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невід'ємний аспект гарантій, визначених у ст. 6, посилаючись на принцип верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Водночас, як видно з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду і заява сторони про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України, не може бути безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення про залишення без розгляду адміністративного позову, є передчасним, оскільки аналіз ч. ст.100 КАС України дає підстави вважати, що суд має можливість самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. Однак, розглядаючи справу, суд першої інстанції не надав обґрунтованого висновку позовним вимогам в аспекті наслідків пропуску строку звернення до суду та поважності його причинам.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення є законним і обґрунтованим, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскільки при винесенні ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 4 ст. 204 КАС України, приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Представника позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 02.02.2016 року у справі № 309/6212/15а провадження №2а/309/10/16 - скасувати, та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 06.04.2016 року