Справа № 183/5928/15 (2а/183/164/15)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
21 березня 2016 рокусправа №183/5928/15 (2а/183/164/15)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,
секретарі судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області на постанову Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року у справі №183/5928/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач 10.09.2015 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, в якому зазначив, що звертався до пенсійного органу з заявою про призначення та виплату йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особа, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач відмовив йому в призначенні такої допомоги, у зв`язку з чи позивач просив визнати протиправною відмову УПФУ в м.Новомосковську та Новомосковському районі у призначенні та виплаті йому грошової допомоги; зобов`язати відповідача здійснити нарахування йому такої грошової допомоги.
Постановою Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»- «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов`язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З трудової книжки позивача вбачається, що з 01.04.1974 року він працював в Магдалинівській районній лікарні на посаді фельдшера Заплавського ФАП. Звільнений з вказаної посади 22.04.1974 року у зв`язку з призивом в ряди Радянської Армії.
Згідно архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 5/256644 від 18.12.2013 року ОСОБА_1 в період військової служби з 17.05.1974 року по 13.11.1981 року працював на посаді чергового фельдшера, старшої операційної сестри протишокового відділення та санітарного інструктора хірургічного відділення військової частини НОМЕР_1 , яка в 1974-1981 роках належала 941 польовому пересувному госпіталю 1 групи радянських військ в Германії (а.с.7-9).
Відповідні записи наявні і у військовому квитку позивача (а.с.21-25).
В період з 12.01.1982 року по 12.01.1984 року ОСОБА_1 проходив службу у внутрішніх військах МВС СРСР два роки 00 місяців 00 днів.
В період з 07.05.1984 року по 02.01.2014 року позивач працював на посаді фельдшера у виїзній бригаді АНД підстанції Дніпропетровської міської лікарні швидкої допомоги, в Новомосковській міській лікарні на посаді фельдшера станції швидкої допомоги та невідкладної медичної допомоги, фельдшером психіатричної бригади (а.с. 11-20).
В 2013 році позивачу виповнилось 60 років, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.27-28).
У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років та при стажі роботи не менше 25 років.
Встановлено, що ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж 49 років 3 місяців 17 днів, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою Управління Пенсійного фонду України у м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області (а.с. 26).
В березні 2015 року позивач звернувся до УПФУ у м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області з заявою про призначення та виплату йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідач листом за № 1976/12/23 від 11.03.2015 року відмовив позивачу в задоволенні такої заяви. Згідно відповіді пенсійного органу, перелік посад, які надають право на виплату грошової допомоги, передбачений Переліком, затвердженим Постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 року (зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 1436 від 26.09.2002 року. Перелік закладів охорони здоров`я Збройних сил України затверджено наказом Міністерства Оборони України № 871 від 18.12.2013 року). В архівній довідці №5/256644 від 18.12.2013 року Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації зазначено, що в період військової служби ОСОБА_1 працював на посаді чергового фельдшера, старшої операційної сестри протишокового відділення та санітарного інструктора хірургічного відділення військової частини НОМЕР_1 , яка в 1974-1981 роках належала 941 польовому пересувному госпіталю 1 групи радянських військ в Германії. В довідці не зазначені періоди роботи на зазначених вище посадах, зазначені лише накази, на підставі яких проводилося переведення з однієї посаду на інше, в зв`язку з чим, неможливо врахувати зазначену довідку для зарахування стажу роботи та право на отримання грошової допомоги немає (а.с.5-6).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно вимог пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 даного Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років і мають страховий стаж , зокрема, чоловіки - 35 років на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в діюЗакону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач до призива на військову службу працював в Магдалинівській районній лікарні на посаді фельдшера та був звільнений з цієї посади у зв`язку з призивом на військову службу.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 № 909, до переліку закладів і установ охорони здоровя відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
В архівній довідці № 5/256644 від 18.12.2013 року Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації зазначено про займані позивачем посади чергового фельдшера, старшої операційної сестри протишокового відділення та санітарного інструктора хірургічного відділення, що належить зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
З урахуванням вказаного стажу за період з 1974 року по 1981 рік спеціальний стаж позивача складає понад 35 років, та позивач до призначення йому пенсії за віком не отримував будь-яку пенсію, що у відповідності до вимог п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року дає йому право на отримання грошової допомоги у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Управлінням Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області не доведено правомірність відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області на постанову Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року у справі №183/5928/15 залишити без задоволення.
Постанову Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року у справі №183/5928/15 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.
В повному обсязі ухвалу складено 25 березня 2016року.
Головуючий суддя: І.В. Юрко
Суддя: М.М.Гімон
Суддя: С.Ю. Чумак