Справа № 826/27701/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2016 року 14:56 № 826/27701/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Грабовському В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "АІГ Україна"
до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ПАТ "ІСА Прайм Девелопментс"
провизнання протиправним та скасування розпорядження №2120,
за участю представників сторін:

представник позивача: Кравець Олександр Степанович, Рудниченко Андрій Юрійович

представник відповідача: Василюк Євгеній Віталійович

третя особа: Горсітманов Олексій Вячеславович

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24.03.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Приватного акціонерного товариства "АІГ Україна" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - Відповідач), третя особа ПАТ "ІСА Прайм Девелопментс" про визнання протиправним та скасувати Розпорядження №2120 від 03.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимоги Позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження прийнято Відповідачем в порушення вимог законодавства, а також при винесені спірного розпорядження Відповідачем не було враховано всіх обставин, що мали значення для прийняття розпорядження, а тому, на думку Позивача, спірне розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

В обґрунтування заперечень Відповідач зазначає, що прийняття Розпорядження прийнято у відповідності до законодавства, а позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Так, представником третьої особи надано суду письмові пояснення, в яких останній зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства та положеньпункту 10.2.3 Договору страхування, тільки після спливу більше, ніж 1,5 (півтора) календарного року від дня настання страхового випадку, Позивач надав Третій особі відмову у виплаті страхової виплати мотивуючи свою відмову виключно тим, що на стоянку автомобільного транспорту, що була розташована на земельній ділянці, яка піддалась зсуву, дія Договору страхування не розповсюджується. З огляду на відповідь Страхової компанії від 21.10.2014 за вих. № 60 та небажання Страховика досягнути будь-якого компромісного рішення у ситуації, що склалася, Третя особа була змушена звернутися із відповідною скаргою до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг за для захисту своїх прав та інтересів щодо невиконання Страховою компанією зобов'язань за Договором страхування.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що до Нацкомфінпослуг надійшов лист ПрАТ «ІСА Прайм Девелопментс» щодо невиконання ПАТ "АІГ Україна" зобов'язань за договором добровільного страхування майна від 19.09.2012 року № та порушення ПАТ "АІГ Україна" вимог законодавства про фінансові послуги.

У листі ПрАТ «ІСА Прайм Девелопментс» порушувалося питання щодо невиплати ПАТ "АІГ Україна" страхового відшкодування.

З метою належного розгляду питання, порушеного у листі ПрАТ «ІСА Прайм Девелопментс», Нацкомфінпослуг надіслано вимогу від 17.07.2015 р. №4291/13-8 щодо отримання від ПАТ "АІГ Україна" (надалі - Страховик) інформації та документів.

Нацкомфінпослуг 17.08.2015 було складено Акт про правопорушення, вчиненні Страховиком на ринку фінансових послуг № 609/13-15/13/6 від 17.08.2015 р. (наладі - Акт про правопорушення).

В Акті про правопорушення встановлено порушення: ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком обов'язку протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; ч.2 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком інших обов'язків передбачених умовами договору страхування; пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за № 805/8126 щодо недотримання обов'язків страховика, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування».

Нацкомфінпослуг надіслано ПАТ "АІГ Україна" Повідомлення «Про розгляд справи» від 17.08.2015 р. № 5073/13-8.

На підставі Акту про правопорушення було винесено Розпорядження № 2119 від 03.09.2015 р. «Про закриття справи про порушення ПАТ «АІГ Україна» законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг», відповідно до якого було закрито справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені Позивачем на ринку фінансових послуг, від 17.08.2015 р. № 609/13-15/13/6, у зв'язку з недоведеністю факту вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги та Розпорядження № 2120 від 03.09.2015 р. «Про застосування заходу впливу до ПАТ «АІГ Україна», відповідно до якого було зобов'язано Позивача усунити порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 24.09.2015 р.

Позивач не погоджується з спірним Розпорядження № 2120, вважає, що воно було прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є протиправним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем (Стахова компанія), з однієї сторони, та Приватним акціонерним товариством «ІСА ПРАЙМ ДЕВЕЛОПМЕНТС» (Страхувальник), з іншої сторони, 19.09.2012 року укладено Договір страхування № (надалі - Договір страхування).

Відповідно до умов Договору страхування, застраховано об'єкт нерухомості - Офісне 5 (п'яти) поверхове приміщення за адресою: Україна, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 літера В (надалі - Будівля).

У відповідності до вимог частини першої статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3.2.1 Розділу Страхові інтереси (предмети страхування) Умов страхування майна Договору страхування № , термін «Будівля» включає страхування: (в) невеликі надвірні будівлі та їх вміст, вбиральні, автомобільні стоянки, службові проїзди, будівлі та вміст Приміщень та комунікацій додаткових до будь - яких із вищезазначених споруд, резервуари для зберігання нафти та палива та допоміжне обладнання; (г) Зовнішні та підземні водні, дренажні, каналізаційні, газові, електричні чи телефоні з'єднання, кабелі чи труби, що прокладені від Приміщень до головних ліній та магістралей, але тільки у межах, до яких вони знаходяться під відповідальністю Страхувальника, а також не перевищують довжину 100 метрів від Приміщень, якщо окремо не узгоджено між Страховиком та Страхувальником.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2013 р. в результаті зсуву (рух ґрунту) земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4, зруйновано автомобільну стоянку, що безпосередньо відноситься до офісного 5-ти поверхового приміщення за адресою вул. Миколи Грінченка, 4 літера В (Страхувальника).

Листом №07/05 від 07.05.2013 р. Страхувальник повідомив Страхову компанію про настання страхового випадоку та додатково проінформовано про здійснення подальших попередніх розрахунків у майбутньому відповідними компетентними органами та організаціями, що підтверджується Описом вкладення з відміткою поштового штемпеля від 08.05.2013 року.

Також, Старахувальник Листом від 16.10.2013 за вих. № 16/10 додатково направлено Страховій компанії повідомлення про попередній підрахунок збитків (шкоди), нанесених зсувом.

Листом від 21.10.2014 року №60 Стахова компанія повідомила Страхувальника наступне: «За договором страхування № (Сертифікат страхування) застраховане місцезнаходження і майно; «VII. МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ ТА/АБО ПРИМІЩЕННЯ: Офісне 5 поверхове приміщення Страхувальника, що знаходиться за адресою: Україна, Київ, вул. М. Грінченко, 4 літера В» За даним місцезнаходженням в усіх договорах страхування за період з 2008р. по 2013р. загальна задекларована страхова вартість за матеріальними збитками залишалась незмінною - 380 700 000,00 грн. Стоянка автомобільного транспорту вартістю 66 660 000,00 грн. не заявлялась на страхування для включеня в договір страхування ні на момент введення її в експлуатацію у 2011р., ні пізніше. Відповідно - дія договору страхування на неї не розповсюджувалася.».

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 7 березня 1996 року, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 16 Закону №85/96-ВР передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Відповідно до статті 17 Закону №85/96-ВР, правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити особливі умови, однією з яких є перелік програм страхування, тобто перелік послуг згідно з договором страхування, що будуть організовані та/або оплачені застрахованій особі при виникненні страхового випадку.

Згідно до пункту 5 частини 3 Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України №1070/2011 від 23.11.2011 року, основним завданням Нацкомфінпослуг є: захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Не погоджуючись з неправомірною відмовою Страховика щодо виплати страхового відшкодування, Страхувальник (третя особа) звернувся до Нацкомфінпослуг зі скаргою щодо невиконання Товариством зобов'язань за Договором та порушення Товариством вимог законодавства про фінансові послуги.

У скарзі Страхувальника порушувалося питання щодо невиплати Страховиком страхового відшкодування.

З метою належного розгляду питання, порушеного у листі Страхувальника, Нацкомфінпослуг надіслано вимогу щодо отримання від Страховика інформації та документів.

За результатами розгляду документів, наданих Страховиком на вимогу Нацкомфінпослуг листами від 24.07.2015 № 36 (вх. від 24.07.2015 № 6349/СК) та від 04.08.2015р. (від 05.08.2015 № 6913/ск), Відповідачем було встановлено наступне.

Відповідно до розділу VII Договору страхування, застрахованим майном є офісне приміщення за адресою: Україна, м. Київ, вул. М. Грінченко, 4 літера В.

При цьому, відповідно до VIII Договору страхування, одним із страхових ризиків є просідання, зсув або рух грунту.

Відповідно до підпункту 3.2.2 пункту 3.2 Умов страхування майна (далі - Умови), які додаються до Договору страхування, та є його невід'ємною частиною, термін «Будівля (лі)» включає, якщо таке майно не є предметом більш специфічного страхування, або якщо воно не виключене за умовами Договору: (в) невеликі надвірні будівлі та їх вміст, вбиральні, двори, автомобільні стоянки, службові проїзди, будівлі, резервуари для зберігання нафти та палива та допоміжне обладнання.

Згідно з пунктом 3.4 Умов, призначено, що з метою визначення, до якої групи об'єктів страхування належить застраховане майно, сторонами погоджено прийняти опис та призначення майна, за яким воно міститься у реєстраційних книгах Страхувальника.

Відповідно до підпункту 10.2.3. пункту 10.2 Умов, Страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування чи про відмову у виплаті та сповістити про прийняти рішення страхувальника протягом 30 робочих днів із моменту надання Страхувальником усієї доцільно необхідної інформації та належним чином оформлених документів для розглядання претензії, а також складання Звіту про врегулювання претензії.

У відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на 2013 рік) Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що третя особа (Страхувальник) направив Позивачу (Страхова компанія, Страховик) заяву на виплату страхового відшкодування, а також попередній підрахунок збитків, ще 16.10.2013 р., що не заперечується і самим Позивачем, проте, рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування (Лист) останнім будо надано 21.10.2014 р. майже через 1 (один) рік, що є порушення Закону України «Про страхування» та Умов Договору страхування.

В позовній заяві Позивач зазначає, що третьою особою (Страхувальник) не своєчасно подано заяву до Страхової компанії, а тому на виконання вимог Розпорядження, Позивачем 24.09.2015 було направлено Третій особі повідомлення №128 від 24.09.2015 про відкликання листа №60 від 21.10.2014 та повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Примірник повідомлення №128 від 24.09.2015 з додатками було надано представниками Позивача до канцелярії Нацкомфінпослуг та зареєстровано за вх. №8349 від 24.09.2015 року.

Судом не береться до уваги посилання Позивача на відкликання Листа №60 від 21.10.2014 року та повідомленню Третьо особи про порушення терміну звернення, оскільки, як свідчать матеріали справи, Третя особа повідомила Позивача у п'ятиденний термін, що підтверджується наявним у матеріалах судової справи листом від 07.05.2013 № 07/05.

Крім того, Позивачем до Заперечення на акт про правопорушення від 17.08.2015 р. № 609/13-15/13/6 був наданий витяг з листування електронною поштою між представником ПрАТ «АІГ Україна» та представником турецького офісу АІГ шодо подальшого врегулювання ситуації, що склалася із ПрАТ «ІСА Прайм Девелопментс». В даному листі зазначено: «що ми (Позивач) не зможемо заперечувати позов через те, що страхувальник (Третя особа) не повідомив про збитки протягом 5 днів. В полісі не ясно сказано про «приведення до дії» при несвоєчасному інформуванні (зворотня сторона 4 та 5 сторінок доданих матеріалів до додаткових пояснень)». Отже, якщо навіть допустити, що Третя особа несвоєчасно повідомила Позивача про настання страхового випадку, то пропуск такого строку не є підставою для відмови, оскільки в договорі страхування не ясно вказано про «приведення до дії» при несвоєчасному інформуванні (що також підтверджується позицією представника турецького офісу Позивача).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду переконлив доказів того чому протягом більше року ним не приймалося рішення про відшкодування страхового випадку, а отже, Відповідачем правомірно встановлено порушення вимог п.2 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування».

Також, Позивач однією із підстав для скасування спірного Розпорядження зазначає, що Відповідач, всупереч п. 4.4 Положення № 2319, прийняв оскаржуване розпорядження, адже за наявності чинного та не скасованого Розпорядження від 03.09.2015 № 2119 «Про закриття справи про порушення ПАТ «АІГ Україна» законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг», Нацкомфінпослуг не мало повноважень на прийняття акту індивідуальної дії за тими самими фактами порушень, стосовно яких провадження вже було закрито.

Суд не погоджується з даними твердженнями Позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в Акті про правопорушення встановлено два порушення: ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком обов'язку протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; ч.2 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком інших обов'язків передбачених умовами договору страхування; пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за № 805/8126 щодо недотримання обов'язків страховика, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування».

На підставі Акту про правопорушення було винесено Розпорядження № 2119 від 03.09.2015 р. «Про закриття справи про порушення ПАТ «АІГ Україна» законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг», відповідно до якого було закрито справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені Позивачем на ринку фінансових послуг, від 17.08.2015 р. № 609/13-15/13/6, у зв'язку з недоведеністю факту вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги та Розпорядження № 2120 від 03.09.2015 р. «Про застосування заходу впливу до ПАТ «АІГ Україна», відповідно до якого було зобов'язано Позивача усунити порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 24.09.2015 р.

Так, Розпорядження № 2119 від 03.09.2015 р. «Про закриття справи про порушення ПАТ «АІГ Україна» прийнято на підставі частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування».

Згідно розпорядження Нацкомфінпослуг № 2120 від 03.09.2015 року, за аналогічні правопорушення захід пливу не було застосовано, а було приписано вжиття заходів щодо усунення порушень саме частини 2 статті 20 Закону України «Про страхування» та та пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 № 40 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за № 805/8126.

Таким чином, Розпорядження № 2120 від 03.09.2015 року є обґрунтованим, встановлені порушення відповідають дійсним обставинам, а висновок про них зроблений у відповідності до чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Відповідачем правомірно прийнято Розпорядження № 2120 від 03.09.2015 року, а отже, твердження Позивача викладені в позовній заяві є безпідставними.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, суд прийшов до висновку, що Відповідач приймаючи оспорюване рішення, мав всі законні підстави, а твердження Позивача, що оскаржуване рішення прийнято в всупереч законам є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є неогрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а спірне рішення прийнято у відповідності до законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваного розпорядження виконав в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук