Справа № 813/885/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року № 813/885/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю представників

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Гапеєв С.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 11.03.2016 року за №483/К «Про звільнення ОСОБА_3.»; змінити формулювання причини звільнення на статтю 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) з 03 березня 2016 року та зобов'язання внести відповідний запис у трудову книжку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що трудовий договір між сторонами було розірвано на підставі п.1 ст.38 КЗпП України з 03.03.2016 року, однак, відповідач звільнив позивача 11.03.2016 року на підстав п.4 ст.40 КЗпП України. А тому, з метою належного захисту своїх порушених трудових прав позивач просить змінити формулювання і вказати причину звільнення - п.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 03.03.2016 року.

Представник позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Представник відповідача вважає, що звільнення відбулось у повній відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не передала по акту свої реєстраційні справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 18.02.2016 року звернулась до начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою, в якій просила звільнити її за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

У зв'язку із закінченням двотижневого строку попередження про звільнення за власним бажанням, згідно з наданої та зареєстрованої заяви від 18.02.2016 року, позивач звернулась до відповідача із заявою від 03.03.2016 року, в якій просила ознайомити її з наказом про звільнення за власним бажанням, видати трудову книжку та провести повний розрахунок.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.03.2016 року за №483/к «Про звільнення ОСОБА_3.», у зв'язку з систематичною відсутністю на робочому місці головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 та не виконання своїх посадових обов'язків, що підтверджується актом від 10.03.2016 року, останню звільнено з 11.03.2016 року за прогул (п.4 ст.40 КЗпП України).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи заяв позивача від 18.02.2016 року та від 03.03.2016 року, остання скористалась своїм правом на розірвання трудового договору, попередивши про це роботодавця у визначений законодавством строк, а також не виявила бажання продовжувати роботу на займаній посаді після закінчення даного строку.

Таким чином, відповідач повинен був звільнити позивача після закінчення двотижневого строку з дня подання заяви від 18.02.2016 року про звільнення за власним бажанням, тобто 03.03.2016 року.

Проте, як вбачається з наказу від 11.03.2016 року за №483/к, відповідач всупереч вищенаведених норм трудового законодавства звільнив позивача за прогул з 05.03.2016 року по 10.03.2016 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Однак, суд вважає, що, з врахуванням поданих позивачем заяв, трудові відносини з відповідачем були фактично припинені з 03.03.2016 року, а тому в неї не було обов'язку перебувати на робочому місці з 05.03.2016 року по 10.03.2016 року, що в свою чергу виключає можливість звільнення за прогул.

Більше того з 05.03.2016 року по 08.03.2016 року включно були святковим, вихідним та неробочим днями.

Таким чином, звільнення ОСОБА_3 за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є протиправним.

При цьому, позов в частині скасування наказу в цілому не може бути задоволений, оскільки позивач погоджується зі звільненням, однак з інших підстав.

Як передбачено ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

З огляду на викладене, суд проходить до висновку про необхідність скасування наказу відповідача від 11.03.2016 року за №483/к в частині зазначення підстави звільнення ОСОБА_3 та змінити формулювання причини звільнення на статтю 38 Кодексу законів про працю України.

Як наслідок обґрунтованими є вимоги про зобов'язання внести відповідний запис трудову книжку.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у вищенаведеній частині. В іншій частині в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Крім того, суд у відповідності до вимог ст.267 КАС України, та з урахуванням обставин справи вважає за доцільне зобов'язати суб'єкта владних управлінських функцій подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі слід присудити з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 163, 167, 258 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.03.2016 року за №483/К «Про звільнення ОСОБА_3.» в частині причини звільнення ОСОБА_3, головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції.

3. Змінити причину звільнення ОСОБА_3, головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, на ст.38 Кодексу законів про працю України.

4. Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Шашкевича, 1, внести запис в трудову книжку ОСОБА_3 про причину звільнення - ст.38 Кодексу законів про працю України.

5. В іншій частині в задоволенні адміністративного позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Шашкевича, 1, в користь ОСОБА_3, що проживає за адресою АДРЕСА_1, 551 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню) 20 коп. сплаченого збору.

7. Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Шашкевича, 1, (), подати у місячний строк з моменту набрання постановою у даній справі законної сили звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 року у справі за №813/885/16 в частині спонукання до вчинення дій.

8. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

9. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 05 квітня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк