Справа № 2а/0270/4455/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/10310/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Олендера І.Я.,

секретар судового засідання Мартиненко Г.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Фарвуд»

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року

у справі № 2а/0270/4455/11

за позовом Приватного підприємства «Фарвуд»

до Вінницької митниці

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Фарвуд» (далі - позивач) звернулось до суду із позовом до Вінницької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми «Р» від 16 червня 2011 року № 20 та № 21.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ПП «Фарвуд», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу Вінницька митниця, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Вінницька митниця провела документальну планову виїзну перевірку стану дотримання законодавства країни з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності ПП «Фарвуд» за період з 01 травня 2008 року по 01 травня 2011 року, за результатами якої був складений акт № К0006/11/401000000/НОМЕР_1 від 08 червня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги статті 81 Митного кодексу України, Закону України «Про Митний тариф України», що, в свою чергу, спричинило несплату до бюджету належних платежів і податків в сумі 304976,94 грн., з них: ввізне мито - 254147,45 грн., податок на додану вартість - 50829,49 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що під час митного оформлення вантажів за вантажною митною декларацією № 401010000/9/000606 від 13 травня 2009 року ПП «Фарвуд» було невірно заявлено код товару 841931000 (ставка мита 0%) згідно УКТЗЕД «бункери для зберігання зерна» у кількості 7-ми штук, як окремих складових зерносушильного комплексу з елементами транспортування та вентиляції в комплекті з баштовою зерносушаркою (модель GSI3500), оскільки кваліфікуючого ознакою для класифікації спірного зерносушильного комплексу є його основна функції (забезпечення умов для тривалого зберігання зерна без змін якісних характеристик), у зв'язку з чим ввезений товар належить до товарної під категорії НОМЕР_2 (ставка мита 7%).

16 червня 2011 року Вінницька митниця на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення форми «Р» № 20, яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначила ПП «Фарвуд» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито за товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 317684,31 грн., у тому числі: 254147,45 грн. - за основним платежем, 63536,86 грн. - за штрафними санкціями.

16 червня 2011 року Вінницька митниця на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення форми «Р» № 21, яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 190.1 статті 190, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначила ПП «Фарвуд» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 63536,86 грн., у тому числі: 50829,49 грн. - за основним платежем, 12707,37 грн. - за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вантажна митна декларація із зазначенням в ній коду товарної номенклатури імпортованого товару заповнювалась ПП «Фарвуд» (декларантом), який і є відповідальною особою за достовірність зазначених у ній відомостей, а Вінницькою митницею код товару не визначався, а погоджувався, з урахуванням того, що зерносушильний комплекс перевозився у розібраному вигляді, без можливості візуально встановити наявність чи відсутність додаткового обладнання та без технологічної схеми, яка відображає таке додаткове обладнання, з огляду на що неможливо було виокремити бункери для зерна як такі, що не підпадають під єдиний зерносушильний комплекс, оскільки призначені для зберігання зерна. У зв'язку з викладеним, допущене платником порушення порядку митного оформлення товару, незалежно від часу його виявлення митним органом, обумовлює правомірність донарахувань позивачу належних платежів і податків згідно оспорюваних податкових повідомлень.

Однак, погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Згідно пункту 35 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

У пункті 19 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення терміна «митні процедури» - це операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Згідно з пунктом 6.1 розділу 1 Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо в полі будь-якої графи вантажної митної декларації не вистачає місця для внесення обов'язкових відомостей або для проставлення посадовою особою митного органу службових відміток (унесення відомостей), то відомості зазначаються у доповненні форми МД-6 (далі - доповнення), що є невід'ємною частиною вантажної митної декларації. При цьому, у відповідній графі вантажної митної декларації після внесених відомостей вчиняється запис «ОСОБА_1. доп.».

Як вбачається з вантажної митної декларації № 401010000/9/000606 від 13 травня 2009 року, у графі 31 позивач вказав опис товару із приміткою «ОСОБА_1. доп.», а у графі 44 - вказав про наявність додаткової інформації /подані документи/ сертифікати і дозволи (т.1 арк. справи 121). У формі МД-6 до цієї декларації позивач вказав чіткий опис ввезеного товару в розрізі його складових, а також вказав перелік документів (розшифровка графи 44), які були додані до цієї декларації, у тому числі, сертифікати якості, звіт про оцінку майна, лист ВО санепідемстанції тощо (т.1 арк. справи 122-126).

У розділі 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року № 314 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що на стадії прийняття вантажної митної декларації до оформлення здійснюється перевірка комплектності отриманих від декларанта документів і їх відповідності даним, зазначеним у графах 40 і 44 вантажної митної декларації (пункт 7). У рамках проведення митного контролю здійснюється: перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами) (пункт 17); перевірка правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за вантажною митною декларацією та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства (пункт 21); ініціювання проведення митного огляду, якщо документів, поданих декларантом, недостатньо для прийняття рішення про повноту та/або достовірність відомостей, що перевіряються, або результати перевірки правильності класифікації та кодування товарів, визначення країни походження тощо потребують проведення такого огляду (пункт 25).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з пунктом 25 розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року № 314 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), 10 травня 2009 року митним органом був проведений митний огляд товарів, що переміщуються за вантажною митною декларацією № 401010000/9/000606, за результатами якого був складений акт, у пункті 7 якого «результати проведення митного огляду» митним органом було вказано - відповідає заявленому (т.1 арк. справи 79).

Таким чином, використовуючи свої повноваження в рамках заходів з митного контролю у процедурі митного оформлення товару відповідач мав об'єктивну можливість достеменно перевірити опис та функціональне призначення усіх складових спірного обладнання, здійснивши його митний огляд (у разі недостатності поданих декларантом документів).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийнятих податкових повідомлень митний орган не вказує: яких саме документів (із поданих позивачем) не було достатньо для перевірки правильності визначення декларантом коду товарної номенклатури; чи витребовувались при перевірці вантажної митної декларації, а також при здійсненні митного огляду у травні 2009 року у позивача інші додаткові документи (зокрема: технічний опис зерносушильного комплексу, складальне креслення (схема) зерносушильного комплексу, вартість складових зерносушильного комплексу), які були витребувані у позивача згідно запиту від 03 березня 2011 року за вих. № 14/2-1220 (т.1 арк. справи 119); у чому виразилась протиправність дій імпортера, яка слугувала підставою для здійснення відповідачем митного контролю після завершення митного контролю; чи існувала обґрунтована підозра, що на час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства.

В свою чергу, суди першої та апеляційної інстанцій зазначених обставин не перевірили, а лише обмежились висновками перевірки, результати якої оформлені актом №К0006/11/401000000/НОМЕР_1 від 08 червня 2011 року, тоді як вказані обставини входять до предмету доказування та підлягають обов'язковому встановленню судом, оскільки у випадку, якщо митний орган, приймаючи вантажні митні декларації, відніс товар до певного коду товарної номенклатури та пропустив товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в суді касаційної інстанції не дають права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, постановлені судові рішення у справі підлягають скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Фарвуд» задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не піддягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ ОСОБА_3