Справа № 826/20121/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 лютого 2016 року 14 год. 30 хв. № 826/20121/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Флексо Прінт Плюс" до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Флексо Прінт Плюс" (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 02 липня 2015 року №, №, №, № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, зокрема, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/20121/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому, через канцелярію до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у справі, а саме, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 02 липня 2015 року №, №, №, № та від 17 вересня 2015 року № (далі - оскаржувані рішення).

Вказану заяву про уточнення позовних вимог у справі судом, відповідно до ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 18 по 20 травня 2015 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 27 травня 2015 року складено акт №2897/26-58-22-08/33343497 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку з ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк", ТОВ "Прінтмарк" за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого, встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2 п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 894748,00 грн. та завищено від'ємне значення з податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 1919398,00 грн.;

- пп. 14.1.178, пп. 14.1.179, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.48.1, пп. 48.5.1 п. 48.5, п. 48.7 ст. 48, п. 49.1, п. 49.2, п. 49.11, п. 49.15. ст. 49, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 1377736,00 грн., в тому числі за вересень 2014 року на суму 19185,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 627053,00 грн., за листопад 2014 року на суму 496542,00 грн., за грудень 2014 року на суму 234956,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року на суму 308,00 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки, 02 липня 2015 року відповідачем прийняті оскаржувані рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 894748,00 грн. за основним платежем та у розмірі 447374,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у розмірі 1919398,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1377736,00 грн. за основним платежем та у розмірі 688868,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року на суму 308,00 грн.

Поряд з цим, за результатами адміністративного оскарження зазначених вище оскаржуваних рішень Головним управлінням ДФС у місті Києві 03 вересня 2015 року прийнято рішення №13596/10/26-15-10-05-35 про результати розгляду первинної скарги, яким оскаржувані рішення від 02 липня 2015 року №, № та № залишено без змін, а оскаржуване рішення від 02 липня 2015 року № в частині застосованих до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 344434,00 грн. скасовано, в іншій частині залишено без змін.

На підставі акту перевірки та вказаного вище рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 03 вересня 2015 року №13596/10/26-15-10-05-35, 17 вересня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1377736,00 грн. за основним платежем та у розмірі 344434,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновки відповідача про заниження позивачем суми податку на прибуток, ПДВ та відповідне завищення від'ємного значення ґрунтуються на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів - ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк", ТОВ "Прінтмарк".

У контексті вище викладених обставин суд зазначає наступне.

Між позивачем, як покупцем, та ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк", ТОВ "Прінтмарк", як постачальниками, укладено ряд договорів поставки, за якими постачальник зобов'язувався поставити матеріали для поліграфічного виробництва (фарба, відходи плівки ПЕТ, висікальна пластина, ріббон, пластини фотополімерні та ін.), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити таку продукцію.

На підтвердження виконання умов вказаних вище договорів поставки позивачем надано копії рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних, банківських виписок.

При цьому, суд вважає вказані документи недостатнім доказом реальності правочинів позивача з ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк" та ТОВ "Прінтмарк", оскільки належних доказів транспортування товару позивачем суду не надано.

Так, товарно-транспортні накладні позивачем надано суду лише стосовно договору укладеного з ТОВ "Ніка Друк", при цьому зазначений в них пункт навантаження та пункт розвантаження є одним і тим же, а з наданих позивачем подорожніх листів вантажного автомобіля неможливо встановити, що вони стосуються саме спірних правочинів.

Суд також звертає увагу, що позивачем не надано до суду відповідних заявок на поставку товару, складення яких передбачено умовами спірних договорів.

Крім того, позивачем не надано до суду належних доказів обліку на підприємстві придбаного товару, а також не надано доказів його використання, ділової мети придбання таких товарів.

Так, суд критично відноситься до наданих представником позивача доказів (висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, технічні умови, договори поставки, видаткові накладні та ін.) на підтвердження використання товарів за спірними правочинами у власній господарській діяльності, оскільки із вказаних документів неможливо встановити факт використання саме спірних товарів.

Таким чином, суду у ході розгляду справи не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду правочинів та у сукупності підтверджують їх фактичне (реальне) виконання.

Отже, за такими операціями оформлювалися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання платниками податків - ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк" та ТОВ "Прінтмарк" обумовлених операцій, чим створювалася видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Складені за такими операціями первинні документи, у тому числі податкові накладні, внаслідок "безтоварності" операцій, є юридично дефектними та не створюють правових наслідків для цілей формування спірних сум податкових вигод, що, відповідно, зумовлює висновок суду про відсутність у позивача підстав для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк", ТОВ "Прінтмарк".

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2013 року у справі К/9991/11416/12.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, платник податків може формувати валові витрати у разі реального придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності що, у першу чергу, має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.6 ст. 198 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що представником позивача надано суду копії відповідних первинних документів, які, за її переконанням, підтверджують факт реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів.

Разом з тим, дослідивши та оцінивши надані представником позивача копії документів, суд прийшов до висновку, що вони не є достатнім доказом реальності фінансово-господарських відносин позивача із ТОВ "Про Сервіс", ТОВ "Г.Н.Т. Нова Груп", ПП "Хімінвест", ПП "Мітмарк", ТОВ "Ніка Друк" та ТОВ "Прінтмарк", а також здійснення ними реальних господарських операцій.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає, що висновки відповідача, які містяться в акті перевірки, є правильними, отже, оскаржувані рішення є такими, що складені правомірно, а тому не підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Флексо Прінт Плюс" до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Флексо Прінт Плюс".

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин