Справа № 800/152/16
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

11 березня 2016 року м. Київ справа № 800/152/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Зайцев М.П. перевіривши позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Президента України про визнання незаконним та скасування пропозиції Президента України -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить:

- визнати позиції Президента України, викладені у листі з пропозиціями до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заміни довічного позбавлення волі більш м'яким покаранням" незаконними та такими, що порушують основоположні принципи викладені в статті 28 Конституції України, статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами-членами, з іншої сторони, Стратегії сталого розвитку "Україна -2020", Рекомендації №Rec (2003) 22 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про умовно-дострокове звільнення від 24 вересня 2003 року, а також не відповідають статті 50 Кримінального кодексу України, статті 1 та статті 133 Кримінально-виконавчого кодексу України;

- скасувати позиції Президента України, викладені у листі з пропозиціями до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заміни довічного позбавлення волі більш м'яким покаранням".

Вивчивши зміст позовних вимог, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження в справі з таких підстав.

Частиною четвертою статті 18, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною умовою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Конституційний Суду України у своєму Рішенні №19-рп/2011 року від 14 грудня 2011 року зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пунктами 29, 30 частини першої статті 106 Конституції України встановлюються повноваження Президента України підписувати закони, прийняті Верховною Радою України, або здійснювати право вето щодо прийнятих Верховною Радою України законів (крім законів про внесення змін до Конституції України) з наступним поверненням їх на повторний розгляд Верховної Ради України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11 березня 2003 року № 6-рп/2003 зазначено, що відповідно до частини другої статті 94 Конституції України в разі, якщо Президент України не підписує закон, він повертає його зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду. Тобто, Президент України здійснює право вето і повертає закон на повторний розгляд Верховної Ради України з відповідними пропозиціями. Зазначені пропозиції Президента України не можуть розглядатися як указ чи розпорядження Президента України, а саме як акти, що видаються ним згідно з частиною третьою статті 106 Конституції України. Президент України здійснює право вето стосовно прийнятого Верховною Радою України закону після одержання його для підписання на відповідній стадії законодавчого процесу. Це є конституційно-правовою формою участі Президента України в законодавчому процесі. Підписання або повернення закону на повторний розгляд Верховної Ради України - виключне конституційне право Президента України.

З аналізу зазначених вище положень вбачається, що при здійснені передбачених статтею 94 Конституції України повноважень, Президент України не виконує владних управлінських функцій, а здійснює конституційно-правову участь у законодавчому процесі.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Президента України, не є публічно-правовим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 4, 17, 18, 109, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання незаконним та скасування пропозиції Президента України.

Роз'яснити позивачу, що розгляд питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України віднесений до компетенції Конституційного Суду України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя М.П. Зайцев