Справа № 813/2807/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Справа № 876/10314/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплати боргу та рішення за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

2 червня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ДПІ у Залізничному районі м. Львова), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 1 квітня 2015 року, вимогу про сплату боргу № Ф- від 1 квітня 2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 1 квітня 2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 1 квітня 2015 року, вимогу про сплату боргу № Ф- від 1 квітня 2015 року, (недоїмки) від 01.04.2015 р. Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій № від 1 квітня 2015 року.

Із таким судовим рішенням не погодилася Державна податкова інспекція у Залізничному районі міста Львові та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до перевірки надав подорожні листи вантажних автомобілів в міжнародному сполученні, згідно яких обчислював витрати на паливно-мастильні матеріали. Проведеною перевіркою подорожніх листів вантажних автомобілів за період 01.01.2013 р. - 31.12.2014 р. встановлено невідповідність заповнення граф даних подорожніх листів фактичним даним. Так, за даними інформації мапи автомобільних доріг України та Європи, яка є загальнодоступною в мережі Інтернет, позивачем завищено відстані між маршрутам при здійснені вантажних перевезень та завищено витрачене паливо по цих маршрутах. Крім того, стверджує, що позивачем занижено чистий оподаткований дохід на суму 425488,33 грн., що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік невірних даних. Враховуючи викладене, податковий орган правильно визначив, що позивачем було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року в сумі 203954,61 грн. та доанархував податок на доходи фізичних осіб в сумі 145811,22 грн. Відтак, оскаржувані повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування фінансових санкцій винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.

До суду надійшли письмові заперечення позивача на апеляційну скаргу. Позивач зазначив що постанова суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ній висновків.

У судовому засіданні представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зауважила, що всі первинні документи оформлені належним чином і підстав для донарахування податкових зобов'язань за даними з мереді Інтернет немає.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДПІ у Залізничному районі м. Львова було проведено документальну виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року , про що складено акт № 544/17-02/ від 13 березня 2015 року.

Згідно висновків акта перевірки встановлено порушення:

- вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного внеску і суму доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 року на загальну суму 203954,61 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 56912,18 грн., за 2013 рік в сумі 70521,14 грн. та за 2014 рік в сумі 76521,29 грн.;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, (із змінами та доповненнями), в частині не ведення обліку доходів та витрат за 2013 рік та за 2014 рік;

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами і доповненнями) в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан доходи за 2013-2014 роки, що привело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 145811,22 грн., в т.ч. за 2013 рік - 75842,41 грн., за 2014 рік - 74161,24 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на порушенні позивачем порядку ведення обліку доходів і витрат, а саме не ведення Книг обліку доходів витрат за період 01.01.2013 р. -31.12.2014 р., а також перекручування позивачем даних подорожніх листів вантажного автомобіля.

1 квітня 2015 року ДПІ у Залізничному районі м. Львова було винесено:

- податкове повідомлення-рішення № № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 218716,18 грн., у тому числі за основним платежем 145811,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 72905,61 грн.;

- вимогу від 01.04.2015 року Ф- про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на суму 203954,61 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 19415 грн.

Колегія суддів апеляційного суд погоджується з висновками суду першої інтонації про незаконність вищевказаних рішень з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, зі змінами і доповненнями в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704.

Згідно з пп. 1.2 п. 1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2 ст. 9 цього Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, між Move Care Ltd. (Експедитор) та позивачем як Перевізником було укладено договір перевезення вантажу від 25.10.2011року, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання доставити ввірений йому Експедитором вантаж у пункт призначення в обумовлений термін та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Експедитор відповідно зобов'язався сплатити за перевезення вантажу обумовлену плату. Сторони виконують свої зобов'язання на підставі даного договору та заявки на перевезення, яка є невідємною частиною договору. Згідно з пп. 5.1 п. 5 договору ціни по кожному перевезенню і терміни оплати обумовлюються сторонами і зазначаються в заявці.

Позивачем долучено до матеріалів справи заявку до договору перевезення вантажу від 30.01.2013 р., подорожній лист № 209024 Серії 12 ААБ від 03.02.2013 р., товарно-транспортну накладну (CMR) від 04.02.2013 р. за № ІТМ 13/2013 (ВС1460ВА/ВС4811ХХ), інвойс № 05 від 12.02.2013 р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000017 від 12.02.2013 р.

Також позивач на підтвердження виконання перевезень для Move Care Ltd. надав заявку до договору перевезення вантажу від 12.03.2013 р., договір-заявку № 184/2013 від 12.03.2013 р. про надання транспортних послуг, подорожній лист № 209041 Серії 12 ААБ від 12.03.2013 р., товарно-транспортні накладні (CMR) від 13.03.2013 р. та від 15.03.2013 р., інвойс № 12 від 29.03.2013 р., рахунок-фактуру № СФ-0000037 від 15.03.2013 р., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ -0000037 від 15.03.2013 р. та № ОУ-0000038 від 20.03.2013 р.

Між ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) та приватним підприємством «Мокоша» (Замовник) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполучені № 20/12/13 від 20.12.2013 р., предметом якого є послуги по перевезенню вантажу. Згідно з пп. 5.1 п. 5 договору вартість послуг встановлюється за погодженням сторін в Замовленні та фіксується в актах-передачі надання послуг.

Позивачем долучено до матеріалів справи подорожній лист № 332197 Серії 12 ААБ від 20.12.2013 р., товарно-транспортну накладну (CMR) № 388714 (ВС6359АМ/ВС4769ХХ) від 23.12.2013 р., інвойс № 180/У/2013 від 23.12.2013 р., рахунок-фактуру № СФ-0000037 від 15.03.2013 р., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-00000213 від 26.12.2013 р.

Позивачем до матеріалів справи також долучено:

- копію договору від 02.01.2013 р. про надання місця для стоянки автомобіля;

- копії договорів перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні № 04/06 від 04.06.2012 р.; № 0213/1 від 11.02.2013 р.; № AUP 015.12 від 01.03.2012 р.; № 050314 від 02.03.2014 р.; № 18/03/13/1 від 18.03.2013 р.; №2 44 від 01.04.2013 р.; № 854 від 24.05.2013 р.; № AFP 019-06.13 від 20.05.2013 р.; № 2408 від 24.08.2013 р.; № 10/2013 від 02.09.2013 р.; № 935/2013 від 06.09.2013 р.; № 18/10 від 18.10.2013 р.; № 28/11 від 28.11.2013 р.; № 20/12/13 від 20.12.2013 р.; № п/0054/14 від 19.03.2014 р.; № 1/04 від 01.06.2014 р.; № 104 від 14.07.2014 р.; № 24 від 08.08.2014 р.; № 25-09 від 25.09.2014 р.;

- оригінали подорожніх листів.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання послуг вантажного перевезення на підставі укладених договорів перевезення вантажу із замовниками та заявок на перевезення, для чого ним використовуються власні вантажні автомобілі.

Актами прийняття виконаних робіт підтверджено виконання позивачем перевезень.

На кожну господарську операцію позивачем виписувався подорожній лист, із зазначенням виду та номера транспортного засобу та причепу, який здійснював перевезення, прізвище водія, зазначено показання спідометра при виїзді з гаражу та при поверненні в гараж, на основі яких рахується фактичний пробіг автомобіля за круговий рейс; фактичний розмір витрат пального та вказаний пробіг автомобіля, маршрут руху ТЗ від початкового до кінцевого пункту маршруту: відстань в км та інші фактичні дані.

Такі подорожні листи, за умов відсутності передбаченої законом процедури списання ПММ, є належним підтвердженням використання позивачем таких у господарської діяльності та дають можливість встановити обсяги та порядок використання і списання їх останнім.

Висновки ж податкового органу про завищення відстаней між маршрутами при здійснені вантажних перевезень та, як наслідок, завищення витраченого палива по цих маршрутах, з тих підстав, що відстані, зазначені у подорожніх листах, не відповідають даним мапи автомобільних доріг України та Європи, яка є загальнодоступною в мережі Інтернет, суд першої інстанції правильно визнав безпідставними, оскільки дані щодо відстаней в подорожніх листах вантажного автомобіля повинні відповідати показникам спідометра.

При цьому у подорожніх листах, які містяться в матеріалах справи (томи 3 та 4) вказані відстань та показники спідометру автомобілів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 218716,18 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення про донарахування податку є протиправним.

Щодо правомірності винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За вимогами норм п. 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як зазначено у п. 11 ст. 8 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно в національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно матеріалів справи, підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 01.04.2015 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 203954,61 грн. слугували висновки контролюючого органу щодо заниження у 2013-2014 роках чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7%.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості висновків відповідача щодо заниження позивачем розміру оподатковуваного доходу, отриманого як фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за 2013-2014 роки, судом такі висновки визнані протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах податкового законодавства, у зв'язку із чим визнано протиправним податкове повідомлення-рішення про донарахування сум грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно донараховано суми єдиного внеску в розмірі 203954,61 грн, у зв'язку із чим, вимога підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав скасовано і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 19415 грн., оскільки таке було винесено на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 01.04.2015 р.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що викладені в оскаржуваній постанові Львівського окружного адміністративнго суду.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи, що апеляційним судом за клопотанням апелянта було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до вирішення справи, так як рішення ухвалено на користь суб'єкта підприємницької діяльності, судовий збір слід стягнути з відповідача у встановленому законом порядку.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі № 813/2807/15 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у розмірі 4892 (чотири тисячі вісімсот дев'яносто дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок за реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 04 квітня 2016 року.