Справа № 815/5916/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5916/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Мельниченко Р.В. та представників відповідача Коперсака М.С. і Кисельова О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС Одеській області про скасування наказу та податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2015р. ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області №1385 від 14.08.2015р.;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015р. № - про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 188163 грн. і нарахування штрафної санкції у розмірів 94082 грн. та № - про зменшення суми від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 188163 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при незаконному проведенні спірної перевірки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення підприємством вимог чинного законодавства, а тому, винесені на підставі вказаних висновків спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. у задоволені адміністративного позову ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, директор ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» 10.12.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» () зареєстроване в якості юридичної особи 19.03.2004р. виконкомом Одеської міськради, з 08.04.2004р. перебуває на податковому обліку, а з 19.04.2007р. є платником ПДВ.

Основними видами діяльності підприємства за КВЕД, зокрема, є: 16.22. Виробництво щитового паркету; 46.73. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами; 16.10. Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23. Виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій та столярних виробів та інш. Середня кількість працівників підприємства станом на травень 2015р. (т.б. в перевіряємий період) складала 68 осіб.

В серпні 2015 року (т.б. в період з 14.08.2015р. по 20.08.2015р.) посадовими особами відділу відшкодування ПДВ Управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, на підставі наказу від 14.08.2015р. №1385, згідно із пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст.200 ПК України, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» суми бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за травень 2015 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 28.08.2015р. №6215/15-53-15-04/32901525, на підставі якого, уповноваженою особою ДПІ було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015р.: 1) № - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 188163 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірів 94082 грн. та 2) № - про зменшення суми від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 188 163 грн.

Так, цією перевіркою було встановлено порушення ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» вимог пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, пп.198.3, пп.198.4, пп.198.5 пп.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п.200.4 ст.200 ПК України, з урахуванням чого, підприємством завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ травня 2015 року у розмірі 188163 грн.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та оскаржуваних рішень відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх частково необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з приписами п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз.1 цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до змісту положень ст.1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

У відповідності ж до ч.1 ст.9 даного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 цієї статті, в свою чергу, визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як слідує зі змісту приписів п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

А пп.14.1.181 п.14.1 статті 14 ПК України визначено, що «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у т.ч. у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2 ст.198 ПКУ, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПКУ).

Так, судовою колегію з матеріалів справи встановлено, що у перевіряємий період (т.б. травень 2015р.) позивач - ТОВ «Снік Вуд Індастрі» мало господарські відносини з наступними контрагентами: ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів», ПП «Антей-А»,СГД Купцов С.С., ПП «Окко-бізнес контракт», «ДП «Крижопільське лісове господарство» та ТОВ «Будконтакт МВС».

Даний факт реального здійснення цих господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відповідними договорами (т.б. договори оренди №109 від 02.07.2012р. і №131 від 31.08.2007р., договори зберігання №143 від 22.09.2008р. і №1/09-14 від 01.09.2014р., договори купівлі-продажу деревини №29 від 20.01.2015р. і №78 від 21.04.2015р., договір поставки №СН-2/15 від 01.01.2015р., договір постачання електричної енергії №5/9 від 01.10.2014р., договір купівлі-продажу нафтопродуктів №41ОБКТЛ-0598 від 24.02.2015р., договір на транспортно-експедиторське обслуговування №ДЛ-23 від 27.06.2012р.), які, в свою чергу, ні ким із сторін до цього часу у будь-який спосіб не оскаржені, повністю виконані та недійсними у судовому порядку не визнані. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Також по справі встановлено, що оплата за цими договорами здійснювалась у безготівковій формі (т.б. через банківські установи) і будь-яка заборгованість відсутня.

Крім того, факт виконання передбачених вказаними договорами робіт (послуг) підтверджений наявними у справі належним чином оформленими первинними документами, а саме: податковими, видатковими та товарно-транспортними накладними, реєстром виданих/отриманих накладних, актами здачі/прийняття (надання послуг) виконаних робіт, актами приймання/передачі матеріалів, актами списання товарів, балансовими довідками, банківськими платіжними дорученнями, митними деклараціями.

Отже, зазначені вище фактичні обставини та надані позивачем докази, на думку суду, об'єктивно засвідчують не тільки реальне здійснення господарської діяльності між ТОВ «Снік Вуд Індастрі» та вказаними вище контрагентами, а також і правомірність нарахування підприємством позивача податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів і по податковим накладним, які виписані саме на виконання умов даних договірних відносин.

Проте, ревізорами ДПІ у спірному акті перевірки було зроблено фактично нічим не мотивований висновок про нереальність цих господарських операцій та відповідно, безпідставне збільшення податкового кредиту.

Разом з тим, слід зазначити, спірний акт перевірки, на думку судової колегії, не є належним і беззаперечним доказом в підтвердження доводів податкового органу про нереальність виконання спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а зроблені в ньому висновки, є лише суб'єктивною думкою перевіряючих.

Так, відсутність контрагента позивача за своєю юридичною адресою станом на момент перевірки також, в свою чергу, не є належним доказом правомірності висновків відповідача про порушення підприємством позивача вимог податкового законодавства по операціям за угодами із вказаним контрагентом у момент їх укладення та виконання.

Як вбачається з приписів діючого законодавства, належним доказом відсутності підприємства за місцезнаходженням є наявність запису в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб. Однак, відповідних витягів з цього Реєстру з наявністю такого запису на момент укладення і виконання вказаних угод податковим органом не надано. Натомність, в матеріалах справи містяться данні з ЄДР, які підтверджують, що усі контрагенти позивача як на момент укладення спірних угод із позивачем, так і на момент їх повного виконання, були зареєстровані в цьому Реєстрі, а також були платниками ПДВ, т.б. мали право на виписку податкових накладних.

Також, ще слід вказати й про те, що на жодну зі сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності установчих документів контрагента та дотримання ним вимог податкового і іншого законодавства, у тому числі щодо фактичного перебування за юридичною адресою.

При цьому, необхідно звернути увагу й на те, що чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою та у залежність від стану податкового обліку його контрагента, а також від того, за рахунок яких саме ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів або виконуються роботи постачальником.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що підприємством позивача та його безпосередніми контрагентами, в даному випадку, було виконано всі зобов'язання та умови усіх укладених в перевіряємий період договорів, які, в свою чергу, до цього часу недійсними або фіктивними в судовому порядку не визнані, а відтак, останні, в силу ст.204 ЦК України, є правомірними.

Окрім того, відповідачем, в даному випадку, також не було надано до суду і жодних належних та достатніх доказів наявності вироків суду про притягнення керівників підприємства позивача або підприємств-контрагентів до будь-якої кримінальної відповідальності.

За таких обставин, висновок податкового органу про «безтоварний» чи «нереальний» характер спірних господарських операцій ґрунтується виключно лише на припущеннях та на неправильній юридичній оцінці обставин справи.

До того ж, необхідно звернути увагу і на те, що згідно з вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагент позивача або його контрагенти у 2-й чи 3-й ланках ланцюга, не виконали своїх податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

При чому, слід вказати, що вищенаведені висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії та практикою Європейського Суду з прав людини.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов необґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в зв'язку із чим, останні підлягають скасуванню, як протиправні та передчасні.

Одночасно, судова колегія, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, також вважає за необхідне врахувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. (по справі №815/5902/15), що набрала законної сили, якою, при абсолютно аналогічних обставинах було визнано протиправними і скасовано аналогічні податкові повідомлення-рішення, винесені на адресу ТОВ «Айсал», яке, в свою чергу, має тих самих, що і ТОВ «Снік Вуд Індастрі», засновників, здійснювало аналогічні господарські операції з тими ж самими контрагентами та перевірялося податковим органом в той же день, що і підприємство позивача.

Також, необхідно зауважити й про те, що аналогічна правова позиція зі спірного питання була вже неодноразово висловлена як Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 11.08.2015р. (справа №К/800/20927/15), 20.10.2015р. (справа №К/800/39855/15), 12.11.2015р. (№К/800/25961/15), 25.11.2015р. (справа №К/800/55957/14), так і Верховним судом України, зокрема, в постанові від 27.01.2015р. (за касаційною скаргою ТОВ «Будгарантінвест-55»).

Що ж стосується позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області №1385 від 14.08.2015р. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» суми бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за травень 2015 року, то судова колегія погоджується із висновками суду 1-ї інстанції про необґрунтованість цих вимог та, в свою чергу, з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як слідує з приписів п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

У відповідності до п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів, судом встановлено, що виключною передумовою для прийняття органом державної податкової служби рішення (наказу) про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків і здійснення перевірки, є факт виявлення недостовірності даних, що містяться у поданих податкових деклараціях та не надання (або не надання у повному обсязі) таким платником пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що спірний наказ №1385 від 14.08.2015р. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки був винесений в.о. начальника ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області з метою здійснення контролю за правомірністю заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ та на підставі вимог пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст.200 ПК України. В той же день, т.б. 14.08.2015р., вказаний наказ був доведений до директора ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» Матвеєвої О.В. та останній також було пред'явлено направлення на перевірку.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що керівництво підприємства позивача фактично допустило перевіряючих інспекторів до проведення призначеної спірним наказом перевірки, за результатами якої 28.08.2015р. було складено відповідний акт №6215/15-53-15-04/32901525, яким, в свою чергу, встановлено певні порушення ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» вимог податкового законодавства.

В подальшому, на підставі цього акту перевірки, уповноваженою особою ДПІ було винесено 2 податкових повідомлення-рішення від 14.09.2015р. № та №, які є головним предметом спору у даній справі і які, в свою чергу, як вже зазначалося вище, було визнано судом 2-ї інстанції неправомірними і скасовані, т.б. порушені рішенням суб'єкта владних повноважень права, свобод та інтереси позивача фактично вже захищені та поновлені.

Таким чином, за вказаних обставин та приймаючи до уваги факт допуску до перевірки та власне реальне проведення виїзної перевірки, за результатами якої податковим органом підприємству позивача вже визначено певне грошове зобов'язання (яке теж оскаржується позивачем), суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку, оскаржуваний наказ №1385 від 14.08.2015р. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки фактично вичерпав свою дію виконанням і, відповідно, жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.

При цьому, судова колегія також не приймає до уваги і посилання представника позивача на наявність мораторію на проведення будь-яких перевірок, оскільки ця позиція є помилковою, так як згідно зі змісту приписів п.37 підрозділу 2 розділу ХХ перехідних положень ПКУ вбачається, що контролюючі органи не повинні здійснювати документальних позапланових виїзних перевірок щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з ПДВ, заявлених платниками лише тільки у звітних періодах, що настають після 01.07.2015р., крім випадків, визначених п.200.11 ст.200 ПКУ. Як же видно зі спірного акту перевірки, податковим органом фактично перевірялося питання правомірності нарахування ТОВ «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» суми бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за травень 2015 року.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія, діючи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову суду 1-ї інстанції та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, судова колегія, керуючись вимогами ст.94 КАС України і ст.4 Закону України «Про судовий збір» та у відповідності до частини задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору, сплаченого останнім за подачу даної апеляційної скарги - в сумі 7761,74 (т.б. 8274,42 х 110% = 9101 грн. - 1339,8 грн. = 7761,74 грн.).

Керуючись ст.ст.94,98,195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 14.09.2015р. № та №.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» - відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СНІК ВУД ІНДАСТРІ» судовий збір в сумі 7761,74 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко