Справа № 809/594/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 876/6500/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу житлово-експлуатаційної організації №9 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2013 року у справі за позовом державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби до житлово-експлуатаційної організації №9 про стягнення податкового боргу в сумі 37322,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА :

Державна податкова інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби 20.02.2013 року звернулася з адміністративним позовом до житлово-експлуатаційної організації № 9 про стягнення податкового боргу в сумі 37322,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, всупереч вимог Податкового кодексу України заборгував перед бюджетом сплату самостійно узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 37322,00 грн.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2013 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що податкова вимога відповідачу не надсилалась. Також покликається, що стягнення з коштів платника може відбуватись шляхом внесення подання до суду в порядку ст. 183-3 КАС України, а не зверненням з позовом до суду.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в попередні податкові звітні періоди за відповідачем був облікований борг, тому позивачем були винесені перша податкова вимога форми "Ю1" від 12.03.2003 року за №1/554/8957/24-1-205 та друга податкова вимога форми «Ю2» від 15.04.2003 року за №2/885/13332/24-1-205 .

Податковий борг відповідача зі сплати податку на додану вартість в сумі 37322,00 грн. підтверджується дослідженими судом податковою декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2012 року, зворотнім боком облікової картки платника податку та станом на 31.12.2012 року становить 37322,00 грн..

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом установлено, що житлово-експлуатаційна організація №9 (надалі - ЖЕО №9) 23.10.1997 року зареєстрована як юридична особа виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради за адресою: вул. Галицька, 53А, м. Івано-Франківськ, 76019, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 21.05.2012 року за №13832032 . Відповідач взятий на облік як платник податків державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби .

Відповідач заборгував перед бюджетом сплату самостійно визначених податкових зобов'язань, згідно поданої до ДПІ у м. Івано-Франківську податкової декларації з податку на додану вартість, на загальну суму 37322,00 грн..

В попередні податкові звітні періоди за відповідачем був облікований борг, тому позивачем були винесені перша податкова вимога форми "Ю1" від 12.03.2003 року за №1/554/8957/24-1-205 та друга податкова вимога форми «Ю2» від 15.04.2003 року за №2/885/13332/24-1-205 . Податковий борг відповідача зі сплати податку на додану вартість в сумі 37322,00 грн. підтверджується дослідженими судом податковою декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2012 року, зворотнім боком облікової картки платника податку та станом на 31.12.2012 року становить 37322,00 грн..

Відповідно до повідомлення ДПІ у м. Івано-Франківську від 11.03.2013 року у провадженні адміністративного суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, відсутні справи між тими сторонами, про той же предмет, з тих же підстав та рішення цих органів з такого спору .

Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (надалі - Кодекс) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, з 01.01.2011 року, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 16.1.4 статті 16 Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпунктів 16.1.175 пункту 16.1 статті 16 Кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до вимог статті 36 Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 Кодексу виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Кодексу, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 56.11 статті 56 Кодексу не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, а тому податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, є узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Кодексу у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.5 статті 59 Кодексу у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 95.2 статті 95 Кодексу передбачено, що стягнення коштів платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до статті 203 Кодексу податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. Отже, суд дійшов висновку, що узгоджена сума податкових зобов'язань відповідача з податку на додану вартість в сумі 37322,00 грн., які ним не сплачені, являються його податковим боргом.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед бюджетом станом на момент розгляду справи судом, становить 37322,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 87 Кодексу, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Заборгованість станом на день розгляду справи не погашена, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу житлово-експлуатаційної організації №9 - залишити без задоволення.

постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2013 року у справі № 809/594/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар