Справа № 826/22232/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 квітня 2016 року № 826/22232/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особиПечерської районної в місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2015;

- зобов'язати орган опіки та піклування, якою є Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, вжити заходів щодо призначення засідання комісії з питань захисту дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для повторного розгляду питання про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за участю матері дітей ОСОБА_1 та малолітнього 11 річного ОСОБА_3;

- зобов'язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно скласти висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами повторного розгляду даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Печерської державної в місті Києві державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що комісія з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 18.08.2015 під час проведення засідання порушила вимоги ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки під час прийняття відповідачем рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей 18.08.2015 не було враховано те, що з нею, матір'ю дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не було проведено бесіди, те, що не було встановлено, як матір ставиться до виконання своїх материнських обов'язків, не було проведено бесіди з батьками та не досліджено побут її з дітьми, не проведено співбесіди з дітьми, не запрошено хлопчика на засідання, прийнято рішення без неї, а також не було виявлено виняткових обставин, які б могли бути підставами для розлучення малолітніх дітей. Крім того, що проведення засідання без її участі позбавило останню права на захист своїх інтересів у встановлений законом спосіб.

Таким чином, ОСОБА_1, зазначає, що вона була позбавлена Комісією у наданні своїх пояснень, доказів при вирішенні питання щодо визначення місця проживання її малолітніх дітей, вважає рішення комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2015 протиправним, що і зумовило звернення з даним позовом до суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві та доданих до неї матеріалах.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація рішень не приймала і розпорядження не готувала. Зазначила, що вся інформація, викладена позивачем не ґрунтується на дійсних обставинах, оскільки, поміж іншого, запрошення батьків на засідання Комісії є не обов'язковим, думка дитини заслухана була заздалегідь, так як і була проведена бесіда з матір'ю, що відображається у актах обстеження родини, обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 проведено не було, так як була відсутня згода власника, тому відповідачем не було порушено жодних прав позивача. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судове засідання представники третіх сторін не з'явились, належних представників не забезпечили, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення, у яких вказав, що зазначеною вище Комісією не було порушено прав позивача, навпаки, застосовувались всі необхідні засоби та способи для вирішення спірного питання з урахуванням інтересів сторін згідно чинного законодавства. У задоволенні позову просив відмовити.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

З пояснень сторін суду стало відомо, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 757/16514/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Печерського району в місті Києві районної дежавної адміністрації про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення аліментів на утримання дітей та встановлення місця їх проживання.

Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було запрошено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листами від 13.07.2015 № 105/01-2203/В-12 та № 105/01-2203/В-12/1 відповідно, з'явитись на засідання комісії з питань захисту дитини, яке було призначено на 04.08.2015 для надання пояснень при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей.

Однак, 31.07.2015 ОСОБА_1 звернулась до Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з письмовою заявою про відкладення розгляду наведеного вище питання з посиланням на необхідність зібрання доказів, які мають значення для обгрунтування її пояснень. Листом від 07.08.2015 заявника повідомлено, що розгляд зазначеного питання Комісією перенесено, та буде розглянуто 18.08.2015.

За тим, 14.08.2015 позивач знову звернулась до Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з письмовою заявою про відкладення розгляду питання встановлення місця проживання дітей, обґрунтовуючи перебуванням сина в спортивному таборі, що унеможливлює явку на засідання, та відсутністю акту обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 25.08.2015 № 05-05/Х-526/8-1866 заступником голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації позивача повідомлено про те, що думка ОСОБА_3 вже з'ясовувалась під час обстеження житлово-побутових умов проживання родини та була озвучена на засіданні Комісії 18.08.2015. Також повідомлено ОСОБА_1 про те, що членами комісії одноголосно прийнято рішення слухати винесене на розгляд питання за відсутності останньої у зв'язку із повторною неявкою. Крім того, зазначено, що обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 не відбулось, оскільки власник квартири -ОСОБА_2 заперечує проти наведеного.

Позивач вважає, що розгляд питання про визначення місця проживання малолітніх дітей лише в присутності батька ОСОБА_2, і визначення, згідно витягу з протоколу № 14, у якому зазначено про прийняття одноголосного рішення, місця проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком - ОСОБА_2 - порушує її права.

Судом зазначається, що наведене рішення викладене у висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей від 20.08.2015 № 105/01-2615-в-12.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, розпорядження - це акт розпорядчого характеру, що ухвалюється органами місцевого самоврядування або їх виконкомами у колегіальному порядку для розв'язання найбільш важливих питань, які належать до їх компетенції.

Відповідно до пункту 1 Положення про комісію з питань захисту прав дитини затвердженого Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 18 січня 2011 року № 8, комісія створена з метою сприяння забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток.

Комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України: «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про охорону дитинства», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьків піклування», «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи дітей», «Про освіту», «Про соціальні послуги», Конвенцією ООН про права дитини, постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом дитини», актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

Основним завданням Комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. До складу комісії, на громадських засадах, входять керівники структурних підрозділів райдержадміністрації, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, заступники керівників територіальних органів Міністерства внутрішніх справ та Міністерства юстиції, а також працівник Служби у справах дітей, який виконує обов'язки секретаря комісії.

Відповідно до чинного законодавства органами опіки та піклування є районні, районні у місті Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, селищних рад. (ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 56 ЦК України).

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами, (ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Згідно ст. 43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації", розпорядження голови державної адміністрації скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку, якщо вони суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами.

Основу механізму правового регулювання спірних правовідносин становлять імперативні приписи Сімейного кодексу України, які визначають засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов"язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Враховуючи всі досліджені обставини справи, суд вважає, що в ході судового розгляду справи підтверджено, що під час прийняття рішення комісією з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 18.08.2015 були ретельно вивчені всі обставини справи, всі надані матір'ю та батьком документи, ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, стан здоров'я дітей, проведені необхідні обстеження житлово-побутових умов та бесіди з дітьми. Судом досліджено, що із ОСОБА_3 проведена бесіда, як представником Служби у справах дітей, так і фахівцем із соціальної роботи Печерського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час бесіди присутньою була і ОСОБА_4, яка постійно перебувала поряд з братиком, що підтверджується копіями актів обстеження від 22.07.2015.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що, як того вимагають норми чинного законодавства, бесіди з позивачем та її чоловіком, батьком дітей, проводились неодноразово, як начальником Служби так і її спеціалістами, зокрема, обидві сторони неодноразово були на особистих прийомах у Службі у справах дітей, бесіда проводилась і під час обстеження їх спільної квартири, та було з'ясовано обставини, які мають значення для розгляду спору щодо визначення місця проживання дітей.

Що ж стосується доводів позивача щодо розгляду питання визначення місця проживання дітей у відсутність матері та неврахування її заяв про перенесення, то суд зазначає, що із наведених вище норм чинного законодавства не вбачається обов'язку Комісії запрошувати батьків на засідання Комісії. Проте, зважаючи на хактер питань, які розглядаються на засіданні Комісії, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування запрошувала сторін спору для надання їм можливості повідомити додаткову інформацію та висловити свою позицію з даного питання. То ж, у випадку неявки сторони без поважних причин, питання може розглядатися у відсутність сторони, яка не забажала скористатися своїм правом.

У даному випадку за заявою матері, в якій вона просила надати термін для збору доказів, було перенесено розгляд питання і надано ОСОБА_1 час на підготовку до засідання, однак на наступне засідання позивач знову ж таки не з'явилась, попередньо подавши заяву, що бажає з'ясувати думку сина безпосередньо на засіданні комісії. Проте, як встановлено судом, думка дитини була заслухана заздалегідь, що відображається у відповідних актах обстеження родини.

Що стосується обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1, то, судом встановлено, що вказана квартира обстежена не була у зв'язку з незгодою власника, що має на вказане право, про що позивачу було повідомлено.

Крім того, судом зазначається, що рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2015, є колегіальною думкою членів комісії , воно не носить обов'язкового характеру, не приводить до змін або набуття прав та обов'язків того кола осіб, якого воно стосується.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, права матері на участь у засіданні комісії порушені не були, тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур