Справа № 2а-1026/11/0970
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 р. Справа № 876/508/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2012 року у адміністративній справі №2a-1026/11/0970 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації в Івано-Франківській області, Господарського суду Івано-Франківської області, Державного казначейства України про визнання бездіяльності та стягнення заробітної плати з урахуванням компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації в Івано-Франківській області, Господарського суду Івано-Франківської області, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заробітної плати з урахуванням компенсації в сумі 338688,07 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема апелянт посилається на те, що будь-які обмеження розміру мінімальної заробітної плати, яка враховується при визначенні заробітної плати судді у період з 01.01.2006 року по 01.01.2011 року, є безпідставними, оскільки на час здійснення нарахувань заробітної плати у цьому періоді, п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року був скасований згідно судових рішень, які набрали законної сили. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Сторони в судове засіданні не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. позивачка ОСОБА_1 з 15.06.1992 року обіймає посаду судді Господарського суду Івано-Франківської області.

Нарахування та виплата заробітної плати проводилась позивачці у період з 01.06.2005 року по 31.01.2011 року Господарським судом Івано-Франківської області.

Суд першої інстанції в позов відмовив з тих підстав, що відповідачами не допущено порушень вимог законодавства та сплачено зарплату відповідно до нормативно-правових актів чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції України забезпечення фінансування та створення належних умов для функціонування судів і діяльності суддів покладено на державу.

Відповідно до ч. 2 п. 3, пп. 4, 21 п. 4 та п. 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Постановою КМ України №14 від 14.01.2009 року (діючого на час виникнення спірних відносин), основними завданнями ДСА є здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апарату судів; ДСА виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів і державної судової адміністрації та здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні управління.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя визначився Законом України «Про статус суддів» (діючого на час виникнення спірних правовідносин). Ст. 11 цього Закону передбачає незалежність суддів, яка, серед іншого, забезпечується їх матеріальним і соціальним забезпеченням відповідно до їх статусу.

Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 статті 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, премій та інших надбавок.

03.09.2005 року КМ України прийнято постанову №865 «Про оплату праці суддів» (назва постанови в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якою затверджено схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, привівши оклади суддів у відповідність з встановленим ч. 2 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя.

Постановою КМ України №1310 від 31.12.2005 р. внесено зміни до постанови КМ України від 03.09.2005р. №865 та доповнено п. 4-1 за змістом якого розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року, було визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови КМ України №1310 від 31.12.2005р. «Про внесення змін до постанови КМ України №865 від 03.09.2005р.» та пункт 4-1 постанови КМ України №856 від 03.09.2005р. «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». В цій частині судові рішення були залишені в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року.

Суди прийшли до висновку, що КМ України, який перебрав на себе функцію законодавця, були встановлені протиправні обмеження щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів залежно від розмірів мінімальної заробітної плати на день ухвалення нормативно-правового акта з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати.

Крім того, положення п. 4-1 постанови КМ України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів» було визнано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року у справі №2а-174, яка набрала законної сили 19.08.2009 року згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду.

Незалежність та недоторканість суддів гарантується наданням їм відповідно до Закону України «Про статус суддів» спеціальних умов матеріального та соціально-побутового забезпечення. Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, що б досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці», умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону, 30.06.2005 року та 03.09.2005 року КМ України прийняв Постанови №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абз. 2 п. 1 якої, посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 року становив - 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та №865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена «Схема» посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих судів.

Постанова КМ України №865 від 03.09.2005 року повинна була набрати чинності з 01.01.2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною Постановою КМ України прийняв постанову №1243 від 21.12.2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» якою зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати 332 грн.

Іншою Постановою №1310 від 31.12.2005 року «Про внесення змін до Постанови КМ України від 03.09.2005 року №865» були внесені зміни до Постанови КМ України від 03.09.2005 року №865, зокрема, дану Постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким, також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені Постановою від 03.09.2005 року №865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови №865 від 03.09.2005 року до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини КМ України використав встановлений з 01.09.2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Як видно із схем посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів, кількість розмірів мінімальної заробітної плати при обчисленні посадового окладу суддів складає від 7,5 до 8,5, що значно перевищує розміри мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, а також розмір посадових окладів багатьох працівників установ, які фінансуються з державного бюджету. Також, оклад голови місцевого загального суду становить 8,5 розмірів мінімальної заробітної плати, а посадовий оклад судді цього ж суду 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати. Різниця у розмірах вказаних посадових окладів складає менше ніж 20 відсотків, а тому, оклад судді є більшим ніж 80 відсотків від посадового окладу голови суду.

Вказані Схеми посадових окладів є такими, що відповідають встановленому ст. 44 Закону України «Про статус суддів» співвідношенню розмірів посадових окладів Голови Верховного Суду України, голів судів та суддів, а встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови КМ України №865 від 03.09.2005 року не звужують існуючі гарантії незалежності суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про статус суддів», суддям, які мають кваліфікаційні класи, що встановлюються залежно від посади, стажу, досвіду роботи і рівня професійних знань, нараховуються доплати до посадових окладів. Наявність у законодавстві таких гарантій відповідає Європейській хартії стосовно права суддів на винагороду в залежності від стажу, обсягу і характеру посадових обов'язків судді.

Постановою КМ України від 03.09.2005 року №865 не скасовуються і не змінюються, а навпаки встановлюються надбавки та доплати за виконання особливо важливої роботи, за науковий ступінь, для вирішення соціально-побутових питань, а також визначено порядок преміювання тощо.

Крім того, позивач обґрунтував вимоги тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р. задоволено частково позовні вимоги по справі за позовом до Держави України, КМ України про визнання протиправною бездіяльність та окремих положень постанови КМ України №1310 від 31.12.2005 р. та визнано протиправним і скасовано п.4-1 постанови КМ України №865 від 03.09.2005 р. «Про оплати праці суддів».

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011 р. у адміністративній справі №2а-7271/11/2670 було задоволено заяву Державної судової адміністрації України про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та скасовано постанову Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р. в частині визнання протиправним та скасування п. 4-1 постанови КМ України №865 від 03.03.2005р. «Про оплату праці суддів» і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012р. постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011р. залишено без змін.

Постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011р. набрала законної сили.

Таким чином, п. 4-1 постанови КМ України №865 від 03.03.2005р. «Про оплату праці суддів» згідно з яким встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться, є чинним.

Щодо посилань позивача на порушення її прав та інтересів відповідачами - Міністерством фінансів України та Державним казначейством України, то колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 КАС України, встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів та здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці є Державна судова адміністрація України, котра здійснює свої повноваження безпосередньо та через її територіальні управління.

Крім того, вимоги позивача про стягнення з Міністерства фінансів України безпідставно не донарахованої та не виплаченої заробітної плати, зобов'язання Державного казначейства України перерахувати кошти з рахунку Міністерства фінансів України на рахунок позивача, є безпідставними, оскільки зазначені відповідачі в правовідносинах з позивачем не перебувають, зобов'язань щодо такого нарахування та виплати перед ним не мають. Державне казначейство України та її територіальні органи здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів та проводять платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2012 року у адміністративній справі №2a-1026/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції..

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс