Справа № 803/278/16
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 року Справа № 803/278/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

при секретарі судового засідання Веремчуку В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лясковця В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, а саме: про визнання протиправним і скасування наказу начальника Луцького прикордонного загону № 276-ос "По особовому складу" від 12 грудня 2014 року, яким продовжено строк контракту від 15 вересня 2011 року про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України з 12 грудня 2014 року на період до оголошення демобілізації; про зобов'язання начальника Луцького прикордонного загону вирішити питання про звільнення позивача зі служби - видати наказ про звільнення з військової служби за закінченням строку контракту.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Згідно з контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеним між позивачем і начальником Луцького прикордонного загону 15 вересня 2011 року позивач проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника Луцького прикордонного загону № 420-ос "По особовому складу" від 12 жовтня 2011 року продовжено прапорщику ОСОБА_1 військову службу за новим контрактом строком на три роки з 12 грудня 2011 року по 11 грудня 2014 року.

У вересні 2014 року за три місяці до закінчення строку контракту позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у зв'язку з закінченням строку контракту.

Проте, по даний час не звільнений з військової служби.

19 лютого 2016 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби і про надання копії контракту. Отримавши 19 лютого 2016 року копію контракту, дізнався, що наказом начальника Луцького прикордонного загону № 276-ос "По особовому складу" від 12 грудня 2014 року продовжено строк контракту від 15 вересня 2011 року про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України з 12 грудня 2014 року на період до оголошення демобілізації.

Наказ про продовження строку контракту вважає протиправним з наступних підстав.

Згідно з Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім пільгової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період настає з моменту проведення мобілізації і закінчується моментом закінчення її проведення.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, який набрав чинності 18 березня 2014 року, в Україні оголошено часткову мобілізацію, яка проводиться протягом 45 діб з дня набрання Указом чинності.

Указом Президента від 06 травня 2014 року, який набрав чинності 07 травня 2014 року після затвердження Законом України від 06 травня 2014 року № 1240-VII, в Україні оголошено нову часткову мобілізацію строком на 45 діб.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженим Законом України від 22 липня 2014 року № 1595- VII, який набрав чинності 24 липня 2014 року, оголошено в Україні часткову мобілізацію строком на 45 діб.

Останній раз особливий період настав 20 січня 2015 року, оскільки Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 року оголошено в Україні часткову мобілізацію строком на 210 діб з дня набрання чинності Указом. Набрав чинності Указ 20 січня 2015 року після затвердження Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII. Отже, особливий період тривав з 20 січня по 17 серпня 2015 року.

Отже, особливий період вперше настав 18 березня 2014 року і тривав до 01 травня 2014 року.

Таким чином мобілізація не здійснювалася з 02 по 06 травня 2014 року, з 21 червня по 23 липня 2014 року з 07 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року отже, й особливого періоду не було.

Особливий період тривав з 18 березня по 01 травня 2014 року, з 07 травня по 20 червня 2014 року, з 24 липня по 06 вересня 2014 року, з 20 січня по 17 серпня 2015 року.

З 18 серпня 2015 року особливого стану в Україні немає, оскільки Президентом України не оголошувалась часткова мобілізація.

Позивач вважав, що оскільки на час закінчення строку контракту від 15 вересня 2011 року про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України - 11 грудня 2014 року, Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 "Про часткову мобілізацію" втратив силу, з 07 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року особливого періоду не було, то відповідачем протиправно в односторонньому порядку наказом від 12 грудня 2014 року № 276-ос продовжено строк контракту з 12 грудня 2014 року на період до оголошення демобілізації., а тому наказ слід визнати протиправним і скасувати.

Також позивач вважав протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні позивача з військової служби у зв'язку із закінченням контракту, тому просив зобов'язати відповідача вирішити питання про звільнення позивача з військової служби та видати наказ про розрахунок у зв'язку із закінченням дії строку контракту.

В письмових запереченнях проти адміністративного позову від 15 березня 2016 року (а.с.12-35) представник відповідача Луцького прикордонного загону просив повністю відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних мотивів та підстав.

Контракт з позивачем про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України від 15 вересня 2011 року набрав чинності 12 грудня 2011 року на підставі наказу начальника Луцького прикордонного загону від 12 жовтня 2011 року № 420-ос. Згідно з пунктом 5 Контракту він укладений на 3 роки - з 12 грудня 2011 року по 11 грудня 2014 року.

04 листопада 2014 року позивачем поданий рапорт про звільнення з військової служби за закінченням строку контракту.

Відповідно до пункту 2 частини дев'ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Оскільки з 18 березня 2014 року в Україні настав особливий період, то відповідачем правомірно продовжено дію контракту від 15 вересня 2011 року понад встановлений контрактом про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строк - з 12 грудня 2014 року до оголошення демобілізації. Отже, відповідач діяв у межах повноважень, у спосіб, визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, неупереджено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримують з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Лясковець В.Ф. в судовому засіданні адміністративний позов заперечує з мотивів та підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, прийшов до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Судом встановлено, що саме таку військову службу проходив позивач.

Так, судом встановлено, що 15 вересня 2011 року між позивачем і начальником Луцького прикордонного загону укладений контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу (а.с. 17). Наказом начальника Луцького прикордонного загону № 420-ос "По особовому складу" від 12 жовтня 2011 року продовжено прапорщику ОСОБА_1 військову службу за новим контрактом строком на три роки з 12 грудня 2011 року по 11 грудня 2014 року (а.с.18).

Відповідно до пунктів 1, 7, 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, спір, що розглядається, є публічно-правовим спором, відповідач - Луцький прикордонний загін є суб'єктом владних повноважень, позивач ОСОБА_1 перебував на публічній службі.

Згідно з частинами другою і третьою статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 04 березня 2016 року (а.с. 3) про оскарження наказу начальника Луцького прикордонного загону від 12 грудня 2014 року № 276-ос і про зобов'язання начальника Луцького прикордонного загону вирішити питання про звільнення позивача зі служби - видати наказ про звільнення з військової служби за закінченням строку контракту.

Судом встановлено, що про наявність наказу від 12 грудня 2014 року № 276-ос, яким продовжено строк контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України з 12 грудня 2014 року на період до оголошення демобілізації, позивач дізнався 19 лютого 2016 року, отримавши від відповідача на свій рапорт копію контракту від 15 вересня 2011 року з відміткою про продовження строку контракту на підставі наказу від 12 грудня 2014 року № 276-ос (а.с. 29-30, 7).

Отже, позивач за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду у визначений статтею 99 КАС України строк.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом при вирішенні даного спору дії відповідача щодо незвільнення позивача з військової служби і наказ відповідача від 12 грудня 2014 року № 276-ос, вчинені і прийнятий відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялися на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваних дій, наказу від 12 грудня 2014 року № 276-ос, а тому, в задоволенні позову про визнання їх протиправними і скасування слід відмовити.

Як встановлено судом з пояснень сторін, з рапорту позивача від 01 серпня 2014 року (отриманого відповідачем 05 серпня 2014 року, вхідний номер 7235) (а.с. 27), позивач просив відповідача продовжити строк дії контракту, який закінчувався 11 грудня 2014 року, на 5 років.

Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 10 жовтня 2014 року № 223-ос (а.с. 24) продовжено військову службу за новим контрактом строком на 5 років з 12 грудня 2014 року по 11 грудня 2019 року на підставі рапорту ОСОБА_1, контракту, рішення атестаційної комісії від 20 серпня 2014 року, протокол № 23.

Проте, 04 листопада 2014 року позивач відкликав свій рапорт від 01 серпня 2014 року, просив звільнити його з військової служби за закінченням строку контракту (а.с. 28). Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 14 листопада 2014 року № 254-ос скасовано наказ від 10 жовтня 2014 року № 223-ос про продовження ОСОБА_1 військової служби (а.с. 22).

Як встановлено з протоколу засідання атестаційної комісії Луцького прикордонного загону від 14 листопада 2014 року (а.с. 23), розглядався ще один рапорт позивача від 07 листопада 2014 року про звільнення з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту (вхідний номер 12714). Було прийнято рішення клопотати перед начальником Луцького прикордонного загону про укладення контракту до оголошення демобілізації. Як ствердив позивач, рішення атестаційної комісії він не зрозумів, хоча проходив атестування, і оскільки не був звільнений з військової служби в грудні 2014 року, то звернувся до відповідача про видачу копії контракту, яку отримав 19 лютого 2014 року і дізнався про наказ відповідача від 12 грудня 2014 року № 276-ос.

Рапортом від 19 лютого 2016 року (отримано відповідачем 23 лютого 2016 року, вхідний номер 2128) позивач повторно просив звільнити його з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту або надати роз'яснення про причини не звільнення з військової служби (а.с. 29).

Крім отримання копії рапорту позивач отримав відповідь відповідача від 29 лютого 2016 року № 2358 (а.с. 30) на рапорт про звільнення з військової служби. Відповідач роз'яснив, що відповідно до частини дев'ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону. Тому командири військових частин зобов'язані продовжити дію контрактів військовослужбовцям понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Підстав для звільнення з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту немає.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу". Так, відповідно до пункту б) частини другої статті 26 Закону звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

а) у зв'язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

ж) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

з) у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

и) у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

і) у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

ї) у зв'язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;

й) у зв'язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);

к) у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

л) у зв'язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади";

м) у зв'язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Отже, відповідно до пункту а) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у зв'язку із закінченням строку контракту від 15 вересня 2011 року позивач міг би бути звільнений з військової служби. Строк дії контракту - до 11 грудня 2014 року (а.с. 17).

Проте, строки військової служби визначено статтею 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Відповідно до частини дев'ятої статті 23 Закону у разі настання особливого періоду:

1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки:

у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 305 і 306 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації: В особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. у разі оголошення мобілізації:

1) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов'язані, призвані на збори до органів Держприкордонслужби, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження начальників відповідних органів Держприкордонслужби. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу органу Держприкордонслужби, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку чи в запас з підстав, передбачених пунктом "є" частини шостої або пунктом "є" частини сьомої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу";

2) усі відпустки військовослужбовців, крім відпусток для лікування у зв'язку з хворобою, з вагітністю та пологами, відпусткою по догляду за дитиною, припиняються. Військовослужбовці, які перебувають у відпустках, зобов'язані негайно повернутися до місця проходження військової служби;

3) військовослужбовці, які перебувають у відрядженні, зобов'язані за узгодженням з посадовими особами, у розпорядження яких вони прибули, негайно повернутися до органів Держприкордонслужби, в яких вони проходять військову службу;

4) заміна військовослужбовців, які проходять військову службу в місцевостях з установленими строками служби, а також на посадах, для яких установлений граничний строк перебування, припиняється;

5) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади згідно з відповідними планами, а також військовослужбовці, призвані на військову службу із запасу до органів Держприкордонслужби, приступають до виконання обов'язків за посадами з моменту призначення на них.

Таким чином, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Разом з тим, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених частиною восьмою статті 26 Закону.

Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров'я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв'язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 до категорій осіб, визначених частиною восьмою статті 26 Закону "Про військовий обов'язок і військову службу", не відноситься.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За Законом України від 06 грудня 1991 року "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (частина перша статті 1 Закону).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймалися рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII), Указ Президента України від 06 травня 2014 року № 454 (затверджено Законом України від 06 травня 2014 року № 1240- VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII).

Також Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію" Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб'єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Кабінетом Міністрів України 01 липня 2015 року було прийнято відповідне розпорядження № 674-р.

Чіткого порядку припинення особливого періоду Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено.

Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно із статтею 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. На сьогодні в Україні діє особливий період. В проміжках між періодами проведення мобілізації, а саме: з 02 по 06 травня 2014 року, з 21 червня по 23 липня 2014 року з 07 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року, стан особливого періоду не припинявся.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спірний наказ від 12 грудня 2014 року № 276-ос відповідачем прийнятий правомірно, а тому адміністративний позов про визнання протиправним і скасування наказу, а так само про зобов'язання відповідача вчинити дії - видати наказ про звільнення позивача з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту задоволенню не підлягає.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про оборону України", Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 30 березня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.А. Александрова