Справа № 815/1199/15
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1199/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Богдановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Одеської міської ради до Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан Майї Олександрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан Майї Олександрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності від 26 вересня 2013 року, індексний номер 10008461, на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

- скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан Майї Олександрівни від 26 вересня 2013 року із індексним номером 6247660 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 190,6 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2, фактично здійснив самовільне будівництво нового об'єкта нерухомого майна із зайняттям земельної ділянки, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, та не відводилась зазначеній особі в установленому законодавством порядку для будівництва капітальної споруди. Таким чином державна реєстрація вищезгаданого речового права відбулась із порушенням вимог чинного законодавства на підставі документів, які містять неправдиві відомості, що призвело до порушення права власності територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій самочинно збудовано відповідний об'єкт нерухомого майна.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року адміністративний позов задоволений.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

20 грудня 2012 року згідно договору оренди індивідуально визначеного майна № 72 ОСОБА_2 надане у строкове платне користування елемент благоустрою, площею 180,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торговельного майданчика без ТС (тимчасової споруди). /а.с.19-20 т.1/

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці збудував капітальну нежитлову споруду.

20 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на вищезазначене збудоване нежитлове приміщення. / том 1 а.с. 17/

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції прийнято рішення № 6247660 від 26 вересня 2013 року про державну реєстрацію права власності. /том 1 а.с. 85/

26 вересня 2013 року, відповідно до прийнятого рішення Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності НОМЕР_1, індексний номер 10008461 на новозбудоване приміщення площею 190,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. /а.с. 100/

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначене рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 26 вересня 2013 року № 6247660 прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 не було додано документу, що посвідчує наявність у нього права власності або користування саме земельною ділянкою, на якій розташоване нежитлове приміщення. Таким чином, свідоцтво про право власності від 26 вересня 2013 року, індексний номер 10008461 є незаконним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пунктами 1, 2, 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі Закон України № 1952-IV від 01 липня 2004 року) встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 703) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 26 Порядку №703 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952-IV від 01 липня 2004 року, підставами для реєстрації права власності є: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Суб'єктами права власності на землю, за приписами ст. 80 Земельного кодексу України, є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору оренди індивідуально визначеного майна №72 від 20 грудня 2012 року, ОСОБА_2 передано в оренду елемент благоустрою (покриття), площею 180,3 кв.м, м. Одеса, Приморський район, Старосінна площа для розміщення торговельного майданчику без тимчасової споруди (ТС).

Матеріалами справи підтверджено, що на місці торговельного майданчику без тимчасової споруди (ТС) ОСОБА_2 здійснено будівництво об'єкта нерухомого майна.

20 вересня 2013 року, для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт, відповідач звернувся до Реєстраційної служби із заявою та доданими до неї документами, а саме: квитанцією про сплату державного мита; копією посвідки на постійне місце проживання; копією картки фізичної-особи платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера; декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 13 серпня 2013 року № ОД 69; технічним паспортом на нежитлове приміщення за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1, виготовленим 11 червня 2013 року ТОВ «Нове БТІ»; договором оренди індивідуально визначеного майна №72 від 20 грудня 2012 року, тощо. /том 1 а.с. 70-204/

За результатами розгляду вище зазначеної заяви та доданих документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О. прийнято рішення № 6247660 від 26 вересня 2013 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об'єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Підставою для набуття територіальною громадою в особі Одеської міської ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою.

Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів.

У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада, оскільки згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Одеською міською радою не приймалось жодних рішень, пов'язаних із відведенням ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином судом встановлено, що збудований ОСОБА_2 об'єкт нерухомості знаходиться на земельній ділянці, яка йому у власність чи користування не передавалась.

До того ж, згідно договору оренди індивідуально визначеного майна № 7220 від 20 грудня 2012 року ОСОБА_2 було надано лише у строкове платне користування елемент благоустрою для розміщення торговельного майданчика без ТС (тимчасової споруди). /а.с.19-20 т.1/

Тобто, ОСОБА_2 не маючи майнових прав на земельну ділянку, а лише володіючи правом користування елементом благоустрою для розміщення торгівельного майданчика без тимчасових споруд, незаконно збудував на вказаній земельній ділянці капітальну нежитлову споруду із подальшим оформленням за собою права власності на новозбудований об'єкт нерухомості як на реконструйовані приміщення.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що Державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. при винесені рішення про державну реєстрацію прав на оскаржуване нерухоме майно від 26 вересня 2013 року № 6247660 порушив норми діючого законодавства, оскільки до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідачем не додано документу, що посвідчує наявність у нього права власності або користування на земельну ділянку.

Частиною 2 ст. 26 Закону встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011року. № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вищезазначених обставин справи колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 в порушення норм діючого законодавства здійснено самочинне будівництво нерухомого майна без належних прав на його будівництво, а державним реєстратором порушено норми діючого законодавства при винесені рішення про державну реєстрацію прав на оскаржуване нерухоме майно, то це майно не може належити йому на праві власності, таким чином свідоцтво про право власності від 26 вересня 2013 року, індексний номер 10008461 є незаконним та належить скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини які виникли між сторонами в даній справі не відносяться до юрисдикції адміністративних судів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно позовних вимог, зазначених в адміністративному позові позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень - Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та видане на його підставі свідоцтво про право власності.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Інші доводи апелянтів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вважає їх такими, які не ґрунтуються на Законі та не спростовують висновків суду про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв