Справа № 804/9909/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2015 р. Справа № 804/9909/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Пасічнику Т.В.
представника позивача Погорілого О.В.
представника відповідача Каціоновій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства фірми «Владислав» до Дніпропетровської митниці державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення суми,-
В обґрунтування позову зазначено що Дніпропетровською митницею ДФС України було прийнято протиправні рішення №110000003/2015/300051/2 від 09 липня 2015 року та №110070000/2015/300053/1 від 14 липня 2015 року про коригування митної вартості товару, відповідно не визнано заявлену декларантом митну вартість. Позивач вважає дії Дніпропетровської митниці ДФС протиправними, а рішення про коригування митної вартості такими, що підлягають скасуванню з подальшим визнанням задекларованої вартості та стягненням надмірно сплачених коштів.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, та зазначив, що дії Дніпропетровської митниці при здійсненні митного оформлення товарів, відповідають чинному законодавству, вимоги митного органу ґрунтуються на вимогах Митного кодексу України, Правил визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 року.
Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Предметом контракту є запасні частини, рекламна продукція, аксесуари, інструменти та обладнання призначені для ремонту та обслуговування транспортних засобів, під назвою «Glober», на загальну суму 495 000 доларів США.
З метою митного оформлення товарів, згідно процедури електронного декларування позивачем було подано вантажну митну декларацію №110070000/2015/305600 від 02.07.2015 року, якою для проведення митного оформлення було заявлено товар.
При цьому, відповідно до пункту 2.4 контракту, оплата вартості товару здійснюється у доларах США банківським переказом на рахунок продавця на умовах 100% передплати протягом 5 днів від дати інвойсу, якщо інше не зазначене в інвойсі.
Наданим до ВМД №110070000/2015/305600 від 02.07.2015 року інвойсом №РНВ2015АО13-2 визначені аналогічні умови оплати а саме 100% передплата. Сума інвойсу складає 13 838, 70 доларів США.
Отже, позивачем не було надано банківський платіжний документ на підтвердження оплати у сумі 13 838,70 доларів США. В свою чергу, сума зазначена в платіжному дорученні №122 від 07.05.2015 року у розмірі 29 155,50 дол. США не відповідає вартості товару, заявленої декларантом в ВМД від 02.07.2015 року та інвойсі №РНВ2015АО13-2 від 29.04.2015 року.
Товар за ВМД від 02.07.2015 року ввезено на митну територію України та заявлено до митного оформлення на умовах поставки CIF Гамбург (Німеччина), якими передбачено зобов'язання продавця за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати пов'язані з доставкою товару до місця призначення (м. Гамбург, Німеччина).
В розрахунку до ЕМД та у декларації митної вартості позивачем зазначено витрати на транспортування до п/п Ягодин-Дорогуск в сумі 30 714,34 грн. Рахунку-факту та/або банківських платіжних документів позивачем до митної декларації надано не було.
Страхові документи та документи, що підтверджують вартість страхування, передбачених пунктом 2 статті 53 Митного кодексу України надано не було.
Відповідач шляхом надіслання на адресу декларанта електронних повідомлень проінформував, що: платіжне доручення неможливо ідентифікувати з поставленою партією товару у зв'язку із невідповідністю суми платіжного доручення із сумою інвойсу, відсутністю посилання у самому платіжному дорученні на номер та дату інвойсу або номер та дату специфікації за якою здійснено поставку; декларантом не були надані до митного оформлення окремі документи на підтвердження вартості перевезення товару, а саме: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг; декларантом не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідач вказав на необхідність надання в 10-ти денний строк додаткових документів.
Так, митний орган зазначив про необхідність надання наступних документів: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування з урахуванням заявлених умов поставки; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Позивач також повідомив митний орган про те, що відносно оцінюваної поставки надані всі документи, які мають відношення до цієї зовнішньоекономічної операції.
При цьому, судом встановлено, що додатково наданим інвойсом №РНВ 2015АО13 від 29.04.2015 року визначена вартість одиниці товару та окремо виділена вартість страхування та вартість транспортування партії товару.
Відповідно до наданого до митного оформлення інвойсу від 29.04.2015 року № РНВ 2015АО13-2 зазначена вартість товару без врахування вартості страхування та транспортування оцінюваної партії товару. Отже, до нього не включено складові вартості відповідно до заявлених умов поставки.
Відповідно до наданого інвойсу №150225 від 30.06.2015 року логістичною компанією RELANA для оплати ПП фірма «Владислав» виставлено вартість портових послуг та послуг з перевантаження оцінюваної партії товару в Гамбурзі, які не включено позивачем до митної вартості.
Відповідач не визнав заявлену декларантом митну вартість товару та прийняв рішення № 110000003/2015/300051/2 від 09.07.2015р. про коригування митної вартості товару, згідно з яким відповідач провів коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, та визначив цю вартість за другорядним резервним методом в розмірі 4,0759 USD/кг. прийнявши за основу визначення митної вартості раніше оформлену ВМД №110070000/2015/305366 від 25.06.2015 року.
Зокрема, з метою митного оформлення товарів, 10.07.2015 року позивачем було подано вантажну митну декларацію, якою для проведення митного оформлення було заявлено товар.
Разом ВМД №110070000/2015/305894 від 10.07.2015 року Приватним підприємством Фірмою «Владислав» було надано документи ідентичні тим, що надані до ВМД від 02.07.2015 року.
В результаті митного контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, було встановлено певні розбіжності з чим погоджується і суд.
Отже, позивачем не було надано банківський платіжний документ на підтвердження оплати у сумі 15 316,70 доларів США. В свою чергу, сума зазначена в платіжному дорученні №122 від 07.05.2015 року у розмірі 29 155,50 дол. США не відповідає вартості товару, заявленої декларантом в ВМД від 10.07.2015 року та інвойсі №РНВ2015АО13-1 від 29.04.2015 року в сумі 15 316, 70 дол. США.
За результатами митного контролю, позивачеві запропоновано протягом 10 днів надати додаткові документи: за наявності інші платіжні та/або банківські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування з урахуванням заявлених умов поставки, виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення
Рішенням № 110070000/2015/300053/1 від 14.07.2015р. про коригування митної вартості товару, відповідач провів коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, та визначив цю вартість за резервним методом в розмірі 4,0759 USD/кг. прийнявши за основу визначення митної вартості раніше оформлену ВМД №110070000/2015/305366 від 25.06.2015 року.

Відповідач оформив та надіслав декларанту електронним повідомленням картку відмови у прийнятті митної декларації № 110070000/2015/00093 від 14.07.2015 року.

Для того, щоб відповідач здійснив митне оформлення товару та випустив його у вільний обіг (з метою уникнення збитків, які могли виникнути через затримку митного оформлення товару, викликану незгодою позивача з визначеною відповідачем митною вартістю товару), позивач сплатив митні платежі (податок на додану вартість) згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом та надав відповідачу фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення на рахунок відповідача грошової застави у розмірі вищезазначених різниць.

Незгода позивача з прийнятими рішеннями про коригування митної вартості товару №110000003/2015/300051/2 від 09 липня 2015 року та №110070000/2015/300053/1 від 14 липня 2015 року стала підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Відносини, пов'язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).

Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов'язані з транспортуванням цього товару).

Згідно частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Отже, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, подаються у будь-якому разі, оскільки саме ці документи містять відомості на підтвердження транспортної складової митної вартості і дозволяють митному органу впевнитися в достовірності та/або точності даних щодо цієї складової митної вартості у відповідності до вимог ст. 54 Митного кодексу України.

Згідно пп. b) п. 2 ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Підпунктом с) п. 2 ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. визначено, що якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити".

Крім того, згідно примітки до п. 2 вказаної статті є посилання, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими, а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України перелічені документи, які підтверджують митну вартість товару.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, Митним Кодексом України чітко визначений перелік документів, який митний орган може додатково витребувати у декларанта. Також встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право витребування додаткових документів.

Такою умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів та зборів.

Відповідно до частини 9 статті 55 Митного кодексу України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості; послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Підставою для сумнівів щодо заявленої митної вартості товарів є, насамперед, рівень його ціни, якщо він істотно відрізняється від цін на аналогічні товари, відомості стосовно яких не викликають сумнівів та ретельно перевірялися. Таке порівняння здійснюється шляхом використання інформації, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

При цьому, посадовою особою Дніпропетровської митниці у графі 33 рішень про коригування заявленої митної вартості, відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів Україні від 24.05.2012 р. № 598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195 зазначено причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Також посадовою особою митниці зазначено, про проведення консультацій з декларантом та про здійснення коригування митної вартості товару із застосуванням другорядного методу відповідно до Митного кодексу України, з урахуванням наявної у митного органу інформації.

Отже, враховуючи результати перевірки, виявлені невідповідності та неповноту наданих документів, не підтвердження заявленої митної вартості за результатами проведених розрахунків з урахуванням документів, що надані підприємством, керуючись вищезазначеними положеннями законодавства, у митниці були відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості товару за ВМД 02.07.2015 року та 10.07.2015 року.

Враховуючи наявні невідповідності у наданих документах, у митниці відсутні відомості про включення всіх складових до заявленої декларантом митної вартості для проведення обчислення повноти таких витрат у заявленій митній вартості товару.

Виявлені розбіжності позивачем в повній мірі усунені не були.

Таким чином, суд погоджується з доводами митного органу, що як документи, надані при здійсненні митного оформлення, так і додаткові документи, не дають можливості перевірки всіх складових митної вартості товару.

Враховуючи зазначені результати перевірки, невідповідності відомостей у наданих документах, виявлені під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості та за результатами розгляду додатково наданих документів, неможливість проведення обчислення заявленого рівня митної вартості на підставі наданих документів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно зі сформованим митницею переліком, у митниці були відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості.

Судом встановлено, що відповідачем було витребувано конкретний перелік документів, однак, зазначені документи позивачем не були надані в повному обсязі задля усунення виявлених розбіжностей. У зв'язку з чим у митниці не було можливості застосувати митну вартість, заявлену позивачем.

Неможливість застосування першого методу обумовлена ненаданням позивачем затребуваних митницею додаткових документів, наявністю розбіжностей в наданих документах, ненаданням підприємством обґрунтувань таких розбіжностей, а також неможливістю обрахування всіх складових митної вартості.

Тому, митним органом було вжито заходи щодо обрання іншого методу визначення митної вартості.

Так, відповідно до ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ст. 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Відсутність інформації про продаж ідентичних товарів унеможливила застосування цього методу для визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст. 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Відсутність інформації про продаж подібних (аналогічних) товарів унеможливила застосування цього методу для визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст. 62 митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

Згідно ст. 63 Митного кодексу України для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: 1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; 2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; 3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Суд звертає увагу, що методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів.

Відсутність необхідних документів унеможливила застосування зазначених методів.

За викладених обставин, під час перевірки заявленої митної вартості товару та здійсненні митної оцінки виникла потреба у використанні різних джерел її обґрунтування та виникла необхідність застосування різних підходів до оцінки товарів.

Застосований митницею резервний метод визначення митної вартості (ст. 64 Митного кодексу України) базується на світовій практиці, згідно якої в рамках цього методу допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості.

У разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способiв, якi не суперечать законам України i є сумісними з вiдповiдними принципами i положеннями Генеральної угоди з тарифiв i торгiвлi (GATT).

З урахуванням положень ст.64 Митного кодексу України, митну вартість товарів, що імпортуються, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості. Визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визнаній митній вартості, що визначена за методом 2-ґ (резервний), на основі попередніх митних оформлень за митною декларацією МД №110070000/2015/305366 від 25.06.2015 р. у розмірі 4,0759 дол.США/кг.

Таким чином, посадові особи Дніпропетровської митниці ДФС при здійсненні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів та її коригуванні діяли у відповідності до норм національного та міжнародного законодавства з питань митної справи.

Суд звертає увагу, що аналіз чинного законодавства України, що регулює дані відносини дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 р. у справі № 21-52а12 та низці рішень Вищого адміністративного суду України, зокрема в ухвалі від 19 січня 2012 р. по справі № К-31635/09, ухвалі від 22 березня 2012 р. по справі № К/9991/41121/11

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення митної вартості товару, що підтверджується даними цінової інформації. З урахуванням наведеного митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно норм митного законодавства. При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, позивач не надав відповідних документів на підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару, не надав належних обґрунтувань та підстав щодо неможливості надання додаткових документів при проведенні митного оформлення. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

При цьому, суд звертає увагу на помилковість тверджень позивача, що митні оформлення за МД від 02.07.2015 року та 10.07.2015 року , за якими прийняті оскаржувані рішення про коригування, необхідно розглядати як партію товару, яка поділена на дві частини, з наступних підстав.

Так, відповідно до Постанови КМУ №450 від 21.05.2012 року «Питання пов'язані із застосуванням митних декларацій», партією товарів вважається товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення.

Враховуючи, що за кожною МД товар надійшов окремим видом транспорту за окремими товарно-транспортними документами зазначені митні оформлення не можна вважати партією товару та розглядати як одну поставку.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для визнання протиправними та скасування рішень №110000003/2015/300051/2 від 09 липня 2015 року та №110070000/2015/300053/1 від 14 липня 2015 року про коригування митної вартості товарів, які оскаржує позивач.

В свою чергу позовна вимога про визнання заявленої декларантом митної вартості товару, який імпортується за Контрактом №70108-21012015 від 21.01.15 року, що була заявлена під час подачі вантажних митних декларацій №110070000/2015/305600 від 02.07.2015 року та №110070000/2015/305894 від 10.07.2015 року засобами електронного зв'язку до митного органу, задоволенню не підлягає як на підставі вищенаведених обставин, так і враховуючи, що задоволення такої вимоги буде являтись втручанням в виключні повноваження митного органу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області суму надмірно сплачених платежів під час митного оформлення вантажу за Контрактом №70108-21012015 від 21.01.2015 року в сумі 247 502,36 грн. на користь ПП Фірма «Владислав», суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню як на підставі вищенаведених обставин, так і враховуючи наступне.

Відповідно до статті 45 Бюджетного кодексу України, Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарювання або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, керівництвом відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі - пакет документів на повернення коштів).

Враховуючи, що такий висновок до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області від митного органу не надходив, підстави для повернення таких платежів були відсутні.

Окрім того, суд звертає увагу на неналежність способу захисту порушеного права шляхом стягнення коштів з Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, оскільки зазначеним Порядком передбачено повернення платежів органами Державного казначейства за рахунок коштів Державного бюджету в порядку, встановленому чинним законодавством, тобто не з органів казначейства , а через такі органи.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві не наведені обставини, які б могли свідчити про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, суд вважає, що дії відповідача та винесені рішення про коригування митної вартості, здійснені відповідно до вимог чинного законодавства, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо їх скасування та стягнення сум надлишково сплачених митних зборів та платежів.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд приходить до висновку, що позивач повинен сплатити судовий збір всього у розмірі 4 710,25 грн., що враховуючи часткову його сплату позивачем при подачі адміністративного позову у розмірі 471,02грн., становить 4 239,23 грн.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Владислав» до Дніпропетровської митниці державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення суми - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Владислав» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 239,23 грн. на рахунок УДКСУ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ( , рахунок: 4008, банк: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012, код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу - судовий збір за позовом).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 18.11.2015 року.

Суддя С.І. Озерянська