Справа № 2а-17347/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Київ К/9991/32170/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Нечитайла О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012 по справі №2а-17347/11/2070 за позовом Приватного підприємства «Деметра» до Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012, позовні вимоги Приватного підприємства «Деметра» до Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.08.2011 №, від 25.08.2011 №, від 22.11.2011 №, від 22.11.2011 №, від 22.11.2011 №.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 скасовано в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 21.11.2011 №, від 25.08.2011 №, від 25.08.2011 № в частині нарахування штрафної санкції у розмірі 3,00грн. та закрито в цій частині провадження по справі, в решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Західна об'єднана державна податкова інспекція міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 08.05.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 20.06.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 129 Конституції України, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Харкова була проведена планова виїзна перевірка Приватного підприємства «Деметра» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті занижено податок на прибуток на загальну суму 148261,00грн.; підпунктів 4.1.4 та 4.1.7 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме несвоєчасно подано декларацію з податку на прибуток за 2010 рік, та І квартал 2011 року та розрахунку податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток по Кременчуцькій Філії за І квартал 2011; підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за рахунок включення до податкового кредиту сум ПДВ від Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпос», яким не було задекларовано податкові зобов'язання по ПДВ Приватного підприємства «Деметра», в результаті чого завищено податковий кредит на суму 110222,30грн.; підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податковий кредит на суму 118609,13грн.; підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в частині безпідставного включення до складу податкового кредиту сум податку, не підтверджених документами (при відпрацюванні сум податкового кредиту встановлено, що підприємством включено суми ПДВ до складу податкового кредиту згідно податкових накладних не звітного податкового періоду) на суму 7509931,23грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Харкова складено акт від 09.08.2011 №1538/23-217/31149163 та прийнято податкові повідомлення-рішення: від 25.08.2011 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 9666726,02грн., у тому числі 7738763,00грн. - за основним платежем та 1927963,02грн. - штрафні санкції; від 25.08.2011№, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 176544,25грн., у тому числі 148262,00грн. - за основним платежем та 28282,25грн. - штрафні санкції.

Рішенням Державної податкової адміністрації України у Харківській області від 09.11.2011 №5034/10/25-103 скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.08.2011 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 301,00грн., в іншій частині вказане рішення та податкове повідомлення-рішення від 25.08.2011 № залишено без змін та визначено штрафні санкції з податку на прибуток на 507,00грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 09.12.2011 №7151/6/10-2115 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 25.08.2011 №, № з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації України у Харківській області від 09.11.2011 №5034/10/25-103.

За результатами розгляду скарг Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Харкова прийнято податкові повідомлення рішення: від 22.11.2011 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 9666425,02грн., з яких 7738763,00грн. - за основним платежем та 1927662,02грн. - штрафні санкції; від 22.11.2011 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 176544,25грн., з яких 148262,00грн. - за основним платежем та 28282,25грн. - штрафні санкції; від 22.11.2011 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 507,00грн., з яких 507грн. - штрафні санкції.

Від позивача до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява від 13.04.2012 про відмову від позовних вимог в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 25.08.2011 №, від 25.08.2011 № в частині нарахування штрафної санкції у розмірі 3,00грн. та від 21.11.2011 № про нарахування штрафної санкції у розмірі 507,00грн. за порушення строків подання декларації з прибутку підприємств, яка була прийнята судом апеляційної інстанції у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині було закрито.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2011 №, від 22.11.2011 №, від 22.11.2011 № колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Информ-Сервис», Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська пивна компанія Харків», Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРТОПРОТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбінат Хлібопечення «Кулиничі», Товариством з обмеженою відповідальністю «Садін Плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпос» підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договорами поставки від 01.01.2010 б/н, від 30.12.2009 №05/01/10, від 01.10.2009 №1КХ/0976, від 01.01.2010 б/н, від 01.01.2010 б/н, від 16.12.2010 №22/20.12.10, від 01.12. №1661, договорами оренди приміщення від 01.01.2009 №1-ДЕ, від 01.01.2009 №2-ДЕ, від 01.01.2009 №4-ДЕ, від 01.01.2009 №3-ДЕ, від 01.01.2009 №6-ДЕ, від 01.01.2008 б/н, від 01.01.2007 б/н, від 15.03.2007 б/н та договором оренди обладнання від 01.01.2008 б/н, товарно-транспортними накладними, податковими та видатковими накладними, деклараціями про оптову ціну на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

До того ж, Законом України «Про податок на додану вартість» не заборонено відносити до складу податкового кредиту податкові накладні попередніх звітних періодів в межах передбачених Законом строків давності.

Таким чином, зважаючи на те, що Закон України «Про податок на додану вартість» не містить заборони щодо включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених платником у минулих звітних періодах на підставі належним чином оформлених податкових накладних, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства і в цій частині є необґрунтованими.

Відповідачем не надано належних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Західною об'єднаною державною податковою інспекцією міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку суду першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за спірними господарськими операціями з контрагентами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012 по справі №2а-17347/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ О.М. Нечитайло