Справа № 808/265/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 березня 2016 року (о 12 год. 00 хв.)Справа № 808/265/16
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Батрак І.В.,
суддів Семененко М.О.,
Татаринов Д.В.,
за участю секретаря Лялько Ю.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Куртомоллаєва А.Е.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу
до Міністерства оборони України
про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому з урахуванням заяви від 01.02.2016 про уточнення позовних вимог в частині розміру грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення просить:
визнати протиправними дії відповідача відносно відмови у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати відповідача на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення позивачу у розмірі 506 820,60 грн.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив із підстав, наведених у запереченні на адміністративний позов (вх. №6463). Зокрема, посилається на приписи п. 2.1 наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 №737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» та зазначає, що за особистим рішенням громадянина він має знаходитись на черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов або при органах місцевого самоврядування, або обліку військовослужбовців ЗСУ та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишались на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗСУ. Вказує, що для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру військовослужбовець (особа, звільнена з військової служби) за місцем перебування його на квартирному обліку подає житловій комісії відповідної військової частини, військового комісаріату чи квартирно-експлуатаційної установи документи, визначені п. 11 Порядку №728. Позивач не знаходиться на квартирному обліку у ЗСУ, а тому, на думку представника відповідача, надання грошової компенсації військовослужбовцям звільненим з військової служби в запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у виконавчих органах місцевого самоврядування за рахунок Міністерства оборони не передбачено. Також стосовно розрахунку позивачем суми компенсації, вказує на той факт, що останній не є компетентним органом для проведення такого розрахунку, відповідно до п. 4.13 наказу Міністра оборони України від 08.10.2015 №542. Ураховуючи вищевказане, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.
Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини.
Рішенням Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради №3.11 по Протоколу №3 від 13.07.1993 з 08 липня 1993 року ОСОБА_1 , як військовослужбовця звільненого в запас, як учасника бойових дій у Афганістані, було зареєстровано на квартирний облік з позачергового отримання житла.

Позивач неодноразово звертався до Запорізького обласного військового комісаріату відносно квартирного обліку та забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби.

Так, листом від 18.05.2005 №18-55318 комісаріат повідомив останнього, що за наданою інформацією Вільнянського районного військового комісара, що військовим комісаріатом щорічно здійснюється запит до виконавчих органів місцевого самоврядування про надання списків офіцерів запасу, які стоять на квартирному обліку у виконавчих органах, тим самим здійснюючи контроль з боку військового комісаріату.

На звернення позивача за №1177 від 19.05.2008 Запорізький обласний військовий комісаріат надав відповідь від 05.08.2008 №6/15-929, у якій повідомив, що позивач являючись офіцером запасу, учасником бойових дій, згідно законодавства України має права, гарантії і пільги відносно забезпечення житлом, а тому має право звернутися до суду за захистом свого права на своєчасне та безоплатне отримання жилого приміщення.

Рішенням другої сесії шостого скликання Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області від 23.12.2010 №7 скасовано Рішення виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №3.11 по Протоколу №3 від 13.07.1993 "Про постановку на квартирний облік позачергового отримання житла військовослужбовця звільненого в запас".

За результатами судового оскарження даного рішення рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 визнано протиправним та скасовано рішення Люцернянськської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області від 23.12.2010 №7 "Про скасування Рішення виконавчого комітету Люцернянської сільської ради №3.11 по протоколу №3 від 13.07.1993 "Про постановку на квартирний облік позачергового отримання житла військовослужбовця звільненого в запас, як воїна-афганця, ОСОБА_1 " У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.05.2015 №К/9991/1474/12 касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011, якою скасовано постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 31.03.2011, залишено без змін.

12.01.2012 позивач звернувся до Люцернянської сільської ради із заявою про необхідність виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011, яким визнано протиправним та скасовано Рішення Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області від 23.12.2010 №7, про поновлення позивача на квартирному обліку з позачергового отримання житла та про надання житла згідно чинного законодавства, як офіцеру запасу, як учаснику бойових дій в Афганістані, як інваліду війни.

Люцернянською сільською Радою та Виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області позивачу відмовлено у задоволенні такого звернення, і зазначено, що Виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району не може взяти позивача на квартирний облік у зв`язку із не проживанням на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Рішенням другої сесії шостого скликання Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 17.05.2012 №6 повторно скасовані рішення Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №3.11 по Протоколу №3 від 13.07.1993 "Про постановку на квартирний облік позачергового отримання житла військовослужбовця звільненого в запасу, як воїна-афганця, ОСОБА_1 "

Не погоджуючись з такими рішеннями та діями органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, скасування рішення, та зобов`язання здійснити виплату компенсації за житло.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2012 по справі №0810/869/2012 №/п2-а/0810/42/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 17.05.2012 №6 "Про скасування рішення виконавчого комітету Люцернянської сільської ради №3.11 по протоколу №3 від 13.07.1993 "Про постановку на квартирний облік позачергового отримання житла військовослужбовця звільненого в запас (як воїна-афганця) ОСОБА_1 "; визнано протиправними дії Люцернянської сільської ради та виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області відносно відмови у поновленні ОСОБА_1 на квартирному обліку позачергового отримання житла; зобов`язано Люцернянську сільську раду та виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області терміново поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку позачергового отримання житла; у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення компенсації за житло відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 апеляційні скарги Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та ОСОБА_1 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2012 залишено без задоволення, а постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2012 без змін.

У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.03.2016 №К/800/29385/14 касаційну скаргу Люцернянської сільської ради, виконавчого комітету Люцернянської сільської ради залишено без задоволення, а постанови судів першої та апеляційної інстанції без змін.

У липні 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Запорізької обласної державної адміністрації, Люцернянської сільської ради, виконавчого комітету Люцернянської сільської ради, в якому позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів відносно виконання частини 2 статті 47 Конституції України та вимог законодавства України права на отримання безоплатного житлового приміщення або виплаті грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зобов`язати відповідачів терміново здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення згідно порядку, встановленого законодавством України, проте постановою від 05.08.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

05.08.2014 виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийнято рішення № 91, яким на виконання постанови №/п2-а/0810/42/2012 Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2012 поновлено ОСОБА_1 на квартирному обліку позачергового отримання житла.

Оскільки позивач житла не отримав, тому звернувся до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про виплату йому грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, однак у виплаті грошової компенсації йому було відмовлено.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про стягнення компенсації за належне для отримання житлове приміщення.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.03.2015 у справі №314/138/15-ц провадження №22-ц/778/2772/15, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.05.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в позові із посиланням на статтю 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру та надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» від 08.10.2012 № 1036, постанову Кабінету Міністрів України «Про Комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби та членів їх сімей» від 29.11.1999 № 2166, виходив із того, що Люцернянська сільська рада Вільнянського району Запорізької області та виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області є органами місцевого самоврядування, а не центральними органами виконавчої влади, тому не уповноважені державою надавати компенсацію військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін, із мотивів того, що на органи місцевого самоврядування Люцернянської територіальної громади не може бути покладено обов`язок з компенсації позивачу вартості належного для отримання жилого приміщення, що не позбавляє позивача звернутися за отриманням такої компенсації відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

У відповідності із частиною третьою статті 254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Частиною п`ятою статті 254 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

06.11.2015 ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, до якої додано всі необхідні документи, які перелічені у пункті 11 Порядку №728.

Позивачем отримано лист Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 02.12.2015 №03-17624/214 про пере направлення звернення за належністю до Міністерства оборони.

Проте, згідно із відповіддю Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 23.12.2015 №30314/15/1442 позивача повідомлено, що надання військовослужбовцям звільненим з військової служби в запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у виконавчих органах місцевого самоврядування, грошової компенсації постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728 не передбачено.

Вважаючи протиправною відмову Міністерства оборони України у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, позивач звернувся до суду із позовом, у якому, зокрема, просить зобов`язати відповідача здійснити виплату вказаної компенсації.

Крім того, у грудні позивач звернувся за роз`ясненнями відносно постанови №728 та надання конкретної відповіді, хто здійснює виплату грошової компенсації за належне для отримання особами, звільненими з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я із скороченням штатів, та членам їх сімей жилі приміщення до Міністерства юстиції України.

Розглянувши за дорученням міністерства вказане звернення, листом від 02.02.2016 №20-С-0028-2 Запорізька обласна державна адміністрація повідомила, що являючись військовослужбовцем, звільненим з військової служби в запас за станом здоров`я, маючи 31 рік вислуги військової служби, має право на отримання безоплатного житла або грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, яке закріплено в Конституції України та Законах України: у статей 1, 9 Житлового кодексу Української РСР та статей 1, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім цього, відповідно до положень статті 23 зазначеного закону фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Чинним законодавством України передбачено обов`язок Держави забезпечувати її військовослужбовців, ветеранів військової служби, постійним житлом та службовим житлом на час відсутності постійного житла або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737, Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728, та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до статті 5 Житлового кодексу Української РСР № 5464-X від 30.06.1983 державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств.

Згідно з частиною першою статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Частиною п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій..

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII встановлює правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасники бойових дій та особи, прирівняні до них, мають право, зокрема, на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Також пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що інваліди війни мають право, зокрема, на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991.

Відповідно до пункту першого статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами .

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини дев`ятої цієї ж статті військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла..

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права та пільги не можуть бути скасовані без рівноцінної заміни. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни передбачені законом, є недійсними.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок № 1081), відповідно до пункту 22 якого облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пунктом 29 вказаного Порядку встановлено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно із пунктом 31 Порядку № 1081 житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Отже, чинним законодавством передбачено право військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членів їх сімей на отримання за їх бажанням жилого приміщення для постійного проживання або грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а також право на залишення на квартирному обліку військовослужбовців, які перебували на такому обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, з позачерговим одержанням житла; при цьому, право на одержання грошової компенсації у військовослужбовця виникає за умов надходження його черги на отримання житла.

Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував на ту обставину, що позивач не знаходиться на квартирному обліку у Збройних Силах України, а тому надання грошової компенсації військовослужбовцям звільненим з військової служби в запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у виконавчих органах місцевого самоврядування за рахунок Міністерства оборони не передбачено, з приводу чого суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справі підтверджено, перед звільненням ОСОБА_1 проходив військову службу у Латвійській Республіці. З військової служби позивач був звільнений за станом здоров`я, внаслідок травми, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, у березні 1993 року та на той час був забезпечений постійним житлом. Проте, зв`язку і розпадом Радянського Союзу вирішив повернутись в Україну, а тому займана ним жила площа була звільнена, про що свідчать довідки від 19.05.1994 №189, №352 (копії містяться в матеріалах справи).

Після переїзду з Латвійської Республіки до України, на підставі Угоди між державами-учасницями Співдружності незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 та у відповідності до чинного та той момент законодавства України, позивач з 08 липня 1993 року (протягом понад 20 років) перебуває на квартирному обліку позачергового отримання житла, саме як воїн-афганець, як офіцер звільнений в запас, однак, за цей час позивач та члени його родини житлом для постійного проживання не забезпечувались, житлове приміщення не надавалося, право на безоплатну приватизацію житла не було використано, а також грошова компенсація за належне для отримання житло не виплачувалась (довідка виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 13.11.2015 №67-с).

Суд зауважує, що за ці роки позивач неодноразово звертався до органів Міністерства оборони України щодо надання відповідних роз`яснень відносно квартирного обліку та забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, проте жодного разу не був повідомлений відповідачем, що для забезпечення жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне йому для отримання жиле приміщення останній повинен знаходитись на обліку у військовому комісаріаті, натомість у своїх листах комісаріат вказував, що щорічно здійснює запит до виконавчих органів місцевого самоврядування про надання списків офіцерів запасу, які стоять на квартирному обліку у виконавчих органах, тим самим здійснюючи контроль з боку військового комісаріату.

Крім того, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що органи місцевого самоврядування, на відміну від центрального органу виконавчої влади, не уповноважені державою надавати компенсацію військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення, а тому на них не може бути покладено обов`язок з компенсації позивачу вартості належного для отримання жилого приміщення, що не позбавляє позивача звернутися за отриманням такої компенсації відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян» затверджено Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення ( далі - Порядок №728), який установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація).

Згідно із пунктами 2, 3 дія цього Порядку №728 поширюється на, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей.

Військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру у відповідності до приписів пункту 11 Порядку №728 житловій комісії подаються такі документи:

рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування);

копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

копія свідоцтва про шлюб (за наявності);

копія свідоцтва про народження дитини (за наявності);

копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов);

копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов);

довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно;

дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством.

Так, у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, до якої додав всі необхідні документи, які перелічені у пункті 11 Порядку №728, що саме представником відповідача не заперечене.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що жодний нормативно-правовий акт, який врегульовує спірні правовідносини, не містить застережень стосовно того, що обставини, на які вказує Міноборони, могли бути підставою для незабезпечення житлом або за бажанням грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців або військовослужбовців у відставці.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що мотивувальною частиною постанови Верховного Суду України від 13.10.2009 по справі № 21-348во09 визначено, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, на переконання суду, дії Міністерства оборони України відносно відмови позивачу у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, є такими, що суперечить вимогам чинного законодавства і порушує права та інтереси позивача, а тому є протиправними.

За приписами статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на те, що під час судового розгляду даної встановлено протиправність дії відповідача відносно відмови позивачу у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, суд вважає належним способом відновлення порушених прав позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача на підставі пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

При цьому, на думку суду, позивач не є компетентним органом для проведення такого розрахунку, відповідно до п. 4.13 наказу Міністра оборони України від 08.10.2015 №542, а тому розрахунок суми такої компенсації повинен бути здійснений безпосередньо відповідачем.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частиною першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України відносно відмови у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;ї

Зобов`язати Міністерство оборони України на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Батрак

Суддя М.О.Семененко

Суддя Д.В.Татаринов