Справа № П/811/3273/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2016 року справа № П/811/3273/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Жука Р.В., судді - Хилько Л.І., судді - Притули К.М. за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача-1: не з'явились;

відповідача-2: Попович С.М.;

відповідача-3,4: Амеліної Л.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_5
до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області Головного управління Держгеокадасту у Кіровоградській області Державного агентства земельних ресурсів України Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру
провизнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (далі- позивач, ОСОБА_5.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області (далі-відповідач-1), Головного управління Держгеокадасту у Кіровоградській області (далі-відповідач-2), Державного агентства земельних ресурсів України (далі-відповідач-3) та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач -4), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України №1075-кт/а від 18.09.2015 року "Про звільнення ОСОБА_5.";

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області №155-к від 22.09.2015 року "Про оголошення наказу Держземагентства України від 18.09.2015 року №1075-кт/а "Про звільнення ОСОБА_5.";

- поновити ОСОБА_5 на роботі на посаді першого заступника начальника ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з 22.09.2015 року;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.09.2015 року по дату поновлення на посаді;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що наказом Державного агентства земельного ресурсів України від 18.09.2015 року №1075-кт/а його звільнено із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації праці, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області від 22.09.2015 року №155-к "Про оголошення наказу Держземагенства України від 18.09.2015 року №1075-кт/а "Про звільнення ОСОБА_5.", позивача звільнено з посади першого заступника начальника ГУ Держземагенства у Кіровоградській області 22.09.2015 року, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Зазначені накази вважає незаконними та необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідачами було грубо проігноровано порядок проведення звільнення.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, що викладені у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи (т.2, а.с.17-20).

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 1999 року працює в галузі земельних відносин.

23.07.2013 року наказом №1488-кт/а позивач призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області.

14.07.2015 року позивач ознайомлений з попередженням про вивільнення, в зв'язку з реорганізацією ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Згідно зазначеного попередження, судом встановлено, що позивачу, в зв'язку з реорганізацією запропоновано вакантну посаду завідувача сектору державного геодезичного нагляду ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Також, згідно зі змістом попередження, позивачу повідомлено, що у разі відмови від запропонованої посади - його буде звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. (т.1, а.с.16).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в зв'язку з тим, що запропонована посада була значно нижчою за рівнем за попередню, з урахуванням положень ст. 42 КЗпП України, ОСОБА_5, відмовився від переведення на запропоновану посаду, що підтверджується підписом в попередженні про вивільнення (т.1, а.с.16).

18.09.2015 року наказом Державного агентства земельного ресурсів України №1075-ктр позивача звільнено із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації праці, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Підстава - попередження про вивільнення від 14.07.2015 року (т.1, а.с.18).

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області від 22.09.2015 року №155-к "Про оголошення наказу Держземагенства України від 18.09.2015 року №1075-кт/а "Про звільнення ОСОБА_5.", позивача звільнено з посади першого заступника начальника ГУ Держземагенства у Кіровоградській області 22.09.2015 року, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с.17).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну службу" основними обов'язками державних службовців визначено: забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Крім того, статтею 14 вищевказаного закону передбачено дисциплінарну відповідальність державних службовців, а саме дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

14.01.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, якою передбачено реорганізацію Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

У зв'язку з реорганізацією, ОСОБА_5 14.07.2015р. було ознайомлено із попередженням про вивільнення із займаної посади (т.1, а.с.16).

В свою чергу, стаття 49-2 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Під час вручення попередження про наступне вивільнення, ОСОБА_5 запропоновано посаду завідувача сектору державного геодезичного нагляду Держгеокадастру у Кіровоградській області, на яку позивач не погодився.

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що після проведення реорганізації ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та фактичного введення нової структури в управлінні Держгеокадастру фактично залишилась посада першого заступника начальника управління. Так, на думку представника позивача, ОСОБА_5 мав переважне право на зазначену вище посаду, однак відповідачами вказаний факт був проігнорований та запропоновано працевлаштування на посаду значно нижчого рангу, яка не є аналогічною займаній посаді, на якій працював позивач. Також зазначив, що позивач не був проінформований про наявність у штатному розписі вакантних посад.

Разом з тим, у відповідності до статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом встановлено, що відповідачем для визначення працівників, які мають перевагу в залишенні на роботі та хто підлягає вивільненню в зв'язку з реорганізацією шляхом приєднання враховано дані, наявні в особових справах працівників.

При цьому суд зауважує, що рівень кваліфікації вимірюється рівнем освіти працівника та здобутими навичками під час виконання робіт за певною спеціальністю. До уваги беруться дані останньої атестації працівника, обґрунтована й об'єктивна характеристика-відгук безпосереднього керівника про його роботу. Особливо звертається увага на якість виконання працівником своїх трудових обов'язків відповідно до статті 139 КЗпП. Враховується також наявність (відсутність) документально підтверджених фактів притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за останній робочий рік (ст.147, 148, 151 КЗпП), інших документів, які характеризують роботу працівника. Зокрема, може враховуватися й думка колективу, в якому працює такий працівник.

Так, представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що до позивача за час роботи неодноразово застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган за неналежне виконання службових обов'язків, що підтверджується копіями наказів долучених до матеріалів справи (т.1, а.с.191-192).

Судом встановлено, що під час перебування позивача на посаді першого заступника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області Кіровоградським окружним адміністративним судом за результатами розгляду справ щодо оскарження рішень, дій позивача як посадової особи неодноразово виносилися окремі ухвали.

Так судами під час судового розгляду по справам: №П/811/3615/14, №П/811/3937/14, №П/811/2855/14, №П/811/140/15 виявлено неодноразові допущення позивачем як посадової особи порушень законності під час виконання своїх посадових обов'язків. Окремі ухвали по зазначеним адміністративним справам набрали законної сили.

Копії окремих ухвал для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону з боку ОСОБА_5 під час виконання своїх посадових обов'язків направлялися до Державного агентства земельних ресурсів України та прокуратури Кіровоградської області.

Більш того в судовому засіданні також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відносно позивача Кіровоградським окружним адміністративним судом виносилися окремі ухвали в зв'язку з порушенням ним закону та наявності в діях ОСОБА_5 ознак складу злочину передбаченого статтями 364 та 366 КК України. Зазначені судові рішення направлені до прокуратури Кіровоградської області та Генеральної прокуратури України для вирішення питання про притягнення його до відповідальності. (т.1, а.с.71-76).

Водночас, позивач, наводячи підстави незаконності його звільнення посилається на те, що відповідачем не враховано факт його високої кваліфікації, яка полягає у перебуванні на посадах в галузях земельних відносин з 1999 року, нагородження нагрудним знаком "Почесний землевпорядник", неодноразовому проходженні навчання з підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідними кваліфікаційними свідоцтвами та дипломами.

В судовому засіданні представник відповідачів наголошував, що під час попередження про наступне вивільнення, ОСОБА_5 запропоновано посаду завідувача сектору державного геодезичного нагляду ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, з урахуванням його кваліфікації та досвіду його роботи.

Так, відповідно до копії диплому долученої до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач у 2002 році закінчив Харківський державний аграрний університет ім.В.Докучаєва та отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Землевпорядкування та кадастр", кваліфікація - інженер - землевпорядник (т.1, а.с.23).

Проаналізувавши долучену до матеріалів справи копію посадовою інструкції завідувача сектору державного геодезичного нагляду, суд приходить до висновку, що відповідачем проаналізовано та враховано рівень кваліфікації та продуктивності позивача під час пропонування зазначеної вище посади.

Разом з тим, представником відповідача надані суду посадові обов'язки першого заступника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, посада яку займав позивач до реорганізації та посадові обов'язки завідувача сектору державного геодезичного нагляду ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (т.1, 213-215, т.2, а.с.44-47).

Також до матеріалів справи долучено копію штатного розпису головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на 2015 рік, що відображає відомості щодо оплати праці на зазначених посадах (т.1, а.с.188).

В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що заробітна плата ОСОБА_5 на запропонованій посаді, з врахуванням всіх надбавок та вислуги років була б не меншою від отримуваної раніше.

Дослідивши вищезазначені посадові обов'язки, положення Управління та відомості щодо оплати праці, суд дійшов висновку, що запропонована відповідачем посада завідувача сектору державного геодезичного нагляду ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області рівноцінна за характером діяльності, кваліфікацією (рівнем освіти та спеціалізації позивача) та оплатою праці.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в ході судового розгляду, в даному випадку мала місце зміна в організації виробництва і праці - реорганізація Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області шляхом приєднання до новоутвореного Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Реорганізація супроводжувалася змінами у структурі та скороченням штатної чисельності працівників, тому припинення трудового договору відбулося з підстав, визначених пунктом 1 частин першої статті 40 КЗпП України.

Щодо посилання представника позивача в частині того, що запропонована посада є не рівнозначною колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 33 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України у зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році (ухвала судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 01.17.1997 року), при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд виходить з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Отже, положення ст. 49-2 КЗпП України не передбачають обов'язку власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації запропонувати працівникові саме рівнозначну посаду.

Згідно з нормами ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю.

Статтею 2 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до Класифікатора професій (ДК 003:2010), який затверджений наказом Державного комітету України в питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.07.2010 року №327 професія - здатність виконувати подібні роботи, які вимагають від особи певної кваліфікації. Кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. У дипломі чи іншому документі про професійну підготовку (посвідченні, сертифікаті тощо) кваліфікація визначається через назву професії (інженер-радіолог, економіст, токар, секретар-стенографіст тощо).

Спеціальність - сукупність набутих шляхом спеціальної підготовки та досвіду роботи знань, умінь і навиків. Необхідних для виконання певного виду трудової діяльності в межах даної професії (пункт 1.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року № 561).

Як встановлено судом раніше, з огляду на професію та спеціальність ОСОБА_5, останній був попереджений про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов праці та одночасно йому запропоновано посаду в ГУ Держгеокадастрі, яка відповідає його професії та спеціальності.

Також суд звертає увагу на п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно якого, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до приписів п. 7 ст. 43(1) розірвання трудового договору з позивачем вчинено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки на час звільнення позивач займав посаду першого заступника керівника.

З огляду на викладене, факт реорганізації ГУ Держземагенства у Кіровоградській області підтверджується наявними матеріалами справи та наведеними вище положеннями нормативно-правових актів, позивач відмовився від переведення на іншу вакантну посаду, тому, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача із займаної посади та виконано вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Отже у задоволені позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на викладене, рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути прийнято лише одночасно з рішенням про поновлення на роботі.

Оскільки при вирішенні даного спору судом встановлено, що позивача звільнено з посади відповідно до норм Кодексу законів про працю України, отже вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням норм Кодексу законів про працю України, отже доводи позивача про завдання відповідачем їй моральної шкоди є необґрунтованими, отже позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Р.В. Жук

Суддя Л.І. Хилько

Суддя К.М. Притула