Справа № 357/17482/15-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 35) на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 35) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 35) про:

визнання протиправними дій щодо відмови у видачі оновленої довідки про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 05.05.1986 по 08.05.1986 року з врахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання;

зобов`язання видати оновлену довідку, яка відповідає формі 122, про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 05.05.1986 по 08.05.1986 року з врахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання, а також плату за надурочні 2 години праці в зоні відчуження.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Білоцерківська виправна колонія № 35 подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність оскаржуваного рішення, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України у складі установи Ю/А 43-35 м. Біла Церква (правонаступник Білоцерківська виправна колонія № 35)

Відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 06.02.2001 року серії НОМЕР_1 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

ОСОБА_1 звернувся до начальника Білоцерківської ВК № 35 з заявою про видачу довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження з 05.05.1986 по 08.05.1986 рік.

Листом від 16.09.2015 року № 19-33-15/С-30 позивач отримав довідку, в якій, на його думку, неправомірно не враховано подвійний розмір окладу грошового забезпечення та окладу за звання, а також плату за надурочні 2 години праці в зоні відчуження.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для включення у довідку про заробітну плату вищезазначених виплат, колегія суддів виходить з наступного.

Свою правову позицію апелянт обґрунтовує, насамперед, тим, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156.

Більше того, жодним документом не підтверджується здійснення вищезазначених виплат ОСОБА_1 , а його посилання на наявність видаткового касового ордеру від 31.10.1986 року № 1221 та відомості про виплату кратних окладів є безпідставним, оскільки зазначені у цих документах суми не відповідають одна одній.

Судова колегія пристає на правову позицію апелянта, оскільки відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала ... особа, яка звертається за пенсією. Тобто, Білоцерківська виправна колонія № 35 має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року № 524-156, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031, постанови Ради Міністрів СРСР від 5 червня 1986 року № 655-195, постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в 4-, 3- і 2-кратному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункт 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3- і 2-кратному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 7 травня 1986 року № 524-156.

Щодо оплати фактично відпрацьованого часу у вихідні дні в зоні відчуження, колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23 вересня 1986 року № 136с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Не передбачено преміювання та оплата за несення служби в надурочний час, у вихідні та святкові дні, і наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року № 090.

Така правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 року № К/800/43268/15, від 15.12.2015 року № К/800/39912/15.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням новою про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 35) задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2016 року скасувати, постановивши нову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 07.04.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.