Справа № 813/269/16
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року № 813/269/16

11 год. 19 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

від представника відповідача - Булаш З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку № 16507/13-04-17-01/1393/6 від 31.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до чинного законодавства, а саме п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України, своєчасно та у повному обсязі сплачував єдиний податок. Вважає рішення відповідача безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки незважаючи на те, що кошти перераховано на неправильний рахунок та все ж вони потрапили до Державного бюджету України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні до викладеного в позовній заяві, просить позов задоволити повністю. Додатково зазначив про те, що справно сплачує податки та вважає, що податковий орган повинен був попередити платника податків про зміну рахунків завчасно, чого зроблено не було.

Представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі та подала письмове заперечення на позовну заяву (вх.№ 5726). В обґрунтування своєї позиції зазначила, що 20 травня 2015 року, 19 серпня 2015 року та 19 листопада 2015 року в картці особового рахунку по коду 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) платника йдуть нарахування згідно поданих декларацій платника єдиного податку за I квартал 2015 року в сумі 638,53 грн., за II квартал 2015 року в сумі 676,27 грн. та за III квартал 2015 року в сумі 866,04 грн. Проте, сплату єдиного податку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював на рахунки казначейства, в результаті чого в інтегрованій картці платника по 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) виникла заборгованість в розмірі 2180,85 грн. У зв'язку із несплатою позивачем наявного у нього податкового боргу було прийнято рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку 31.12.2015 року, тобто в останній день місяця, що відповідає положенням пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України. Додатково наголосила, що ОСОБА_1 платіжним дорученням № 143 від 20 січня 2016 року здійснив оплату за єдиний податок III групи за I-IV квартали 2015 року в розмірі 3725,87 грн.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку третьої групи з 01.01.2012 року, що підтверджується копією витягу з Реєстру платників єдиного податку від 26.03.2016 року за № 714.

Згідно поданих податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 задекларована сума єдиного податку, яка підлягає сплаті до бюджету за I квартал 2015 року становить 638,54 грн., за II квартал 2015 року - 676,27 грн., за III квартал 2015 року - 866,04 грн.

Сума задекларованого єдиного податку за відповідні періоди була сплачена позивачем, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями від 05.05.2015 року № 0.0.381159044.1, від 22.07.2015 року № 0.0.413408349.1, від 19.10.2015 року № 0.0.450064195.1.

Проте, позивачем при внесенні відповідних сум була допущена помилка у визначенні платежу, а саме зазначено: «за надання відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб».

Згідно посилань відповідача, сплату єдиного податку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював на рахунки казначейства, в результаті чого в інтегрованій картці платника по 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) виникла заборгованість в розмірі 2180,85 грн.

31 грудня 2015 року податковим органом, керуючись абз.8 п.п.298.2.3 ст.298 та п.299.10 ст.299 ПК України винесено рішення № 16507/13-04-17-01/1393/6 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку у зв'язку із наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Пунктом 295.3 статті 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до п.296.3 ст.296 ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Податкові декларації, подаються за базовий звітний (податковий) період, що у відповідності до п.п.49.18.2 п.49.2 ст.49 ПК України дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пунктами 87.1 статті 87 ПК України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надмірно сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Абзацом 2 пункту 87.1 статті 87 ПК України зазначено, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

При цьому, норми Податкового Кодексу України, зокрема, стаття 35 не містить положень щодо сплати податків на конкретні рахунки та за конкретними кодами за якими перераховуються окремі податки.

Водночас суд зазначає, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ч.1 ст.43 Бюджетного Кодексу України).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном) (ч.4 ст.45 БК України).

А згідно із ч.5 ст.45 БК України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, п.22.4 ст.22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

У даному випадку, на підставі встановлених обставин справи, невірне зазначення платником призначення платежу не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.

Відтак, перерахування ОСОБА_1 на неналежний рахунок суми коштів не вплинуло на виконання ним обов'язку платника зі сплати податку, доказів протилежного відповідачем суду не подано.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент винесення податковим органом рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, усі кошти сплачені ОСОБА_1 перебували на казначейському рахунку. І, лише, на підставі заяви позивача від 15 січня 2016 року, Управління державного казначейства Галицького району м.Львова повернуло йому надмірно сплачені суми за надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб в розмірі 3725,87 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 8 від 19 січня 2016 року.

Відповідно до п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Відповідно до п.299.11 ст.299 Кодексу у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Проте, як встановлено у процесі судового розгляду, жодних перевірок господарської діяльності позивача не проводилось.

Разом з тим, п.59.1 ст.59 ПК України встановлено, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Однак, позивачу не було надіслано жодної податкової вимоги, що є порушенням вимог наведених норм податкового законодавства.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 16.06.2015 № 21-377а15 та обставини цієї справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне, оскільки суми податкового зобов'язання зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення призначення платежу платником податків у квитанції під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений нормами ПК України строк та як наслідок винесення рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Окрім того, з відповіді в.о.начальника ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області Парубій О.В. від 20 січня 2016 року на лист ОСОБА_1 від 18.01.2016 року вх.№ 330/7 вбачається, що 20.05.2015 року, 19.08.2015 року та 19.11.2015 року в картці особового рахунку платника йдуть нарахування згідно поданих декларацій платника єдиного податку за I квартал 2015 року в сумі 638,54 грн., за II квартал 2015 року в сумі 676,27 грн., за III квартал 2015 року в сумі 866,04 грн.

Враховуючи те, що у процесі судового розгляду встановлено сплату позивачем єдиного податку та відповідно відсутність податкового боргу, відтак рішення відповідача про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, у зв'язку з наявністю податкового боргу, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, аналізуючи докази долучені до матеріалів справи та положення чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, суд зазначає, що правила ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про анулювання свідоцтва платника єдиного податку № 16507/13-04-17-01/1393/6 від 31.12.2015 року.

3. Судовий збір зі сторін стягувати не слід.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 04 квітня 2016 року.

Суддя Тертичний В.Г.