Справа № 815/1147/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1147/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 12.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, № від 22.12.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 17.11.2014 року по 21.11.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» щодо підтвердження взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Таймтрейдінг» за період вересень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 24.11.2014 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області склала акт № 7095/15-53-22-3/38297099, яким встановлені порушення позивачем:

- ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3830975,00 грн.

На підставі акту перевірки від 24.11.2014 року № 7095/15-53-22-3/38297099 відповідно до зазначених порушень Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 12.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість у розмірі 4788719,00 грн., у тому числі за основним платежем 3830975,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 957744,00 грн.

В період з 05.12.2014 року по 11.12.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» щодо підтвердження взаємовідносин із Приватним підприємством «Нестком» за період березень 2014 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таймтрейдінг» за період жовтень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 11.12.2014 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області склала акт № 7839/15-53-22-3/38297099, яким встановлені порушення позивачем:

- ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 7286908,00 грн.

На підставі акту перевірки від 11.12.2014 року № 7839/15-53-22-3/38297099 відповідно до зазначених порушень Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 22.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість у розмірі 10283115,00 грн., у тому числі за основним платежем 6855410,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3427705,00 грн.;

- від 22.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 431498,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача № від 12.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

31.03.2016 року через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи в письмовому провадженні.

Суд на підставі ст.122 та ст.128 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 01.08.2012 року за № 162412.

На підставі направлення від 13.11.2014 року № 002829, наказу від 13.11.2014 року № 2555, в період з 17.11.2014 року по 21.11.2014 року співробітник Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провів позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» щодо підтвердження взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Таймтрейдінг» за період вересень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 24.11.2014 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області склала акт № 7095/15-53-22-3/38297099 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Профіторгсервіс», код за щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Таймтрейдінг», код за за період вересень 2014 року» (т.1 а.с.29-37).

В акті перевірки від 24.11.2014 року № 7095/15-53-22-3/38297099 встановлені наступні порушення з боку позивача:

- ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 3830975,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що до перевірки не було надано необхідних документів в підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із ТОВ «Таймтрейдінг» за вересень 2014 року, а також у зв'язку з наявною податковою інформацією щодо контрагента позивача відсутні факти реальності вчинення господарських операцій.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» на підставі акту перевірки від 24.11.2014 року № 7095/15-53-22-3/38297099 Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 12.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість у розмірі 4788719,00 грн., у тому числі за основним платежем 3830975,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 957744,00 грн. (т.1 а.с.38).

На підставі направлення від 03.12.2014 року № 002871/2580, наказу від 03.12.2014 року № 2636, в період з 05.12.2014 року по 11.12.2014 року співробітник Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провів позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» щодо підтвердження взаємовідносин із Приватним підприємством «Нестком» за період березень 2014 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таймтрейдінг» за період жовтень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 11.12.2014 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області склала акт № 7839/15-53-22-3/38297099 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Профіторгсервіс», код за щодо підтвердження взаємовідносин із ПП «Нестком», код за за період березень 2014 року та ТОВ «Таймтрейдінг», код за за період жовтень 2014 року» (т.1 а.с.39-48).

В акті перевірки від 11.12.2014 року № 7839/15-53-22-3/38297099 встановлені наступні порушення з боку позивача:

- ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 7286908,00 грн., у тому числі за березень 2014 року - 448333,00 грн., за жовтень 2014 року - 6838575,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що до перевірки не було надано необхідних документів в підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із ПП «Нестком» за період березень 2014 року та ТОВ «Таймтрейдінг» за період жовтень 2014 року, а також у зв'язку з наявною податковою інформацією та електронною звітністю щодо контрагентів позивача відсутні факти реальності вчинення господарських операцій.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» на підставі акту перевірки від 11.12.2014 року № 7839/15-53-22-3/38297099 Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 22.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість у розмірі 10283115,00 грн., у тому числі за основним платежем 6855410,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3427705,00 грн. (т.1 а.с.50);

- від 22.12.2014 року № , яким позивачеві за порушення ст.1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 431498,00 грн. (т.1 а.с.51).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періодах, які перевірялися, контрагентами ТОВ «Профіторгсервіс» були ПП «Нестком» та ТОВ «Таймтрейдінг».

ТОВ «Профіторгсервіс» уклало з ПП «Нестком» та ТОВ «Таймтрейдінг» договори поставки від 28.02.2014 року № 2/14 та від 22.08.2014 року № 22/08-14 (т.1 а.с.111-112; т.27 а.с.59-62).

Відповідно до умов зазначених договорів постачальник зобов'язується в порядку та на умовах зазначених договорів поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах зазначених договорів прийняти та оплатити товар.

З огляду на зміст вказаних договорів позивача з контрагентами, суд дійшов висновку, що вони містять всі істотні умови, які передбачені законодавством.

На підтвердження реальності виконання зазначених договорів позивач надав до суду наступні документи: реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, виписки по рахунку, рахунок на оплату (т.1 а.с.137-188; т.2 а.с.26-250; т.3 а.с.1-250; т.4 а.с.1-250; т.5 а.с.1-16; т.8 а.с.26-87, 96-179; т.9 а.с.245-250; т.10 а.с.1-31, 85-250; т.11 а.с.1-250; т.12 а.с.1-250; т.13 а.с.1-250; т.14 а.с.1-250; т.15 а.с.1-250; т.16 а.с.1-250; т.17 а.с.1-250; т.18 а.с.1-116; т.27 а.с.26-52, 63-70).

Суд встановив, що позивач за КВЕД має право займатися такими видами діяльності: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля фруктами й овочами; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; неспеціалізована оптова торгівля; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Іншими словами, укладені договори позивача з його контрагентами повністю узгоджуються, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд встановив, що за поставлений товар позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договорів зазнали змін майнового стану.

Дані факти підтверджується податковими накладними, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, та копіями відповідних платіжних документів, які є в матеріалах справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Під час розгляду справи суд встановив, що у відповідь на запити Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 28.10.2014 року № 36285/15-53-22-3/14 та від 21.11.2014 року № 39383/15-53-22-3/14 про надання інформації та пояснень листами Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» користуючись своїм законним правом повідомило про не задоволення вказаних запитів, оскільки вважало, що вони не відповідають вимогам, які пред'являються законом до таких документів.

Відповідно до пп.20.1.2 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Згідно з п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Відповідно до п.9 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1245, органи державної податкової служби мають право звернутися до суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв'язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Згідно з п.10 зазначеного Порядку запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Крім того, суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіторгсервіс» не погодилось з наказами Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 13.11.2014 року № 2555 та від 03.12.2014 року № 2636 про проведення позапланових виїзних документальних перевірок та звернулося до суду про їх скасування оскільки вважало, що у податкового органу не було законних підстав на проведення зазначених перевірок.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періодах, що перевірялися, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договорами укладеними з контрагентами позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивачу поставлялися товари, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці товари з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи (т.1 а.с.115-136; т.8 а.с.88-95; т.9 а.с.237-244).

Також, під час розгляду справи суд встановив, що ТОВ «Профіторгсервіс» здійснювало продаж (реалізацію) поставленого від контрагентів товару (продукції) з метою провадження своєї господарської діяльності.

На підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій у періодах, які перевірялися, та використання поставленого товару у власній господарській діяльності позивач надав до суду наступні документи: договір поставки від 25.08.2014 року № 25/08-14 між ТОВ «Профіторгсервіс» та ТОВ «Юбіком Торг», реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні, видаткові накладні, довіреності на отримання цінностей, товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.113-114, 189-250; т.2 а.с.1-25; т.5 а.с.18-250; т.6 а.с.1-238; т.7 а.с.1-250; т.8 а.с.1-25, 180-250; т.9 а.с.1-236; т.10 а.с.32-75; т.18 а.с.118-250; т.19 а.с.1-250; т.20 а.с.1-250; т.21 а.с.1-32, 34-250; т.22 а.с.1-250; т.23 а.с.1-250; т.24 а.с.1-3, 5-250; т.25 а.с.1-250; т.26 а.с.1-250; т.27 а.с.1-24).

Суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання податкових накладних від контрагентів у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача передбачених укладеними договорами робіт (послуг) підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до ПК) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення № від 12.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, № від 22.12.2014 року.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 12.12.2014 року, № від 22.12.2014 року, № від 22.12.2014 року.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко