Справа № 804/10225/15
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2016 рокусправа № 804/10225/15

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року у справі №804/10225/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства Дніпропетровської області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства Дніпропетровської області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 3,2889 га (цільове призначення: 01.02 для ведення фермерського господарства, шифр рядка 18(2.1); угіддя: рілля, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), розташованої за межами населеного пункту на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з метою подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства та зобов'язати відповідача видати йому вищевказаний дозвіл.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року провадження в адміністративній справі закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, ухвала не ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення у справі. Апелянт, посилаючись на норми статей 31, 116, 121, 122, 123 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держземагенства в області, вважав, що на останнє покладено повноваження щодо передачі у власність або користування земель сільськогосподарського призначення державної власності і в даних правовідносинах Управління діє як суб'єкт владних повноважень, який здійснює управлінські функції відповідно до законодавства. Апелянт вважав, що відмовою в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, Управлінням порушено його права, вважав, що спір виник саме у сфері публічно-правових відносин.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказував, що спірні правовідносини з приводу передачі у користування чи володіння земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі розроблення проекту землеустрою, унормовані приписами ЗК України, суд вважав, що відповідач у спірних правовідносинах здійснює повноваження власника земельних ділянок сільськогосподарського призначення (є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин), та є рівноправним суб'єктом земельних відносин, а, отже, як власник землі, вільний у вирішенні прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій. При цьому суд першої інстанції посилався на судову практику, зазначену Верховним Судом України в постанові від 24.02.2015 року у справі №21-34а15.

Колегія суддів не погоджується з вище приведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з метою подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства та зобов'язання відповідача видати йому вищевказаний дозвіл.

Встановлено, що підставою для відмови було те, що за інформацією Управління Держземагенства у Новомосковському районі від 03.06.2015 року №0-406-0.5-774/2-15 земельна ділянка перебуває у користуванні. Згідно Довідок №№0526 - 0529 державної статистичної звітності про надання земель та їх розподіл за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) вказаною земельною ділянкою користується позивач ОСОБА_1 відповідно до договору оренди, тобто спору щодо користування вказаною земельною ділянкою третьою особою немає.

Обґрунтовуючи свою позицію та посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, суд першої інстанції вказав, що прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою діяльність після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналізуючи спірні правовідносини у даній справі, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно було застосовано судову практику Верховного Суду України, оскільки, спори не є аналогічними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до Положення про Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області, затвердженого наказами Держземагенства земельних ресурсів України від 05.09.2012 року №419, від 01.03.2013 року №92 (на теперішній час Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (Положення затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 року №22) відповідач є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, на яке законодавством покладено повноваження розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, на території Дніпропетровської області.

Отже, відповідач є суб'єктом владних повноважень, який здійснює управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 14 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ст.123 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що про прийнятті рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, відповідач при його не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

При розгляді вказаної справи, колегією суддів відповідно до ст.244-2 КАС України враховано висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 року у справі №824/167/15-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, ст., ст.205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року у справі №804/10225/15 - скасувати.

Справу №804/10225/15 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук