Справа № 802/3982/15-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3982/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

29 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

секретар судового засідання: Лиса С.Д.,

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Євчук Г.В., Горецького Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа - СБ СМ "Грифон" УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа - СБ СМ "Грифон" УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Вінницькій області № 164 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади командира відділення № 2 взводу № 2 спеціального батальйону судової міліції "Грифон" УМВС України у Вінницькій області; зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області з дотриманням порядку, передбаченого ст. 49-2, 184 КЗпП України, працевлаштувати ОСОБА_2.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

В ході судового засідання позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа в судове засідання повноважного представника не направила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Згідно листа Батальйону поліції особливого призначення ГУНП у Вінницькій області функціонування СБ СМ "Грифон" припинено, у зв'язку із прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", за даною адресою знаходяться інші стройові підрозділи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень позивача та представників відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволення позову, з наступних підстав.

Встановлено, що 18.11.2005 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ відповідно до наказу УПППМ № 172 від 17.11.2005 року (а.с. 9).

Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 12.06.2014 року № 96 о/с позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 10).

06.11.2015 року управлінням МВС України у Вінницькій області прийнято наказ № 164 о/с згідно із яким прапорщика міліції ОСОБА_2, командира відділення № 2 взводу № 2 роти № 2 спеціального батальйону судової міліції "Грифон" УМВС України у Вінницькій області звільнено в запас Збройних Сил України за скороченням штатів. Наказ прийнятий на підставі п.п. 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" (надалі - Закон) у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 протягом трьох місяців з дня опублікування Закону до УМВС України у Вінницькій області не подано документів щодо його переведення до національної поліції.

Позивач не погодився із вказаним наказом та звернувся до суду із вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений з займаної посади під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, при цьому позивач при звільненні не був працевлаштований.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону (п. п. 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Згідно з ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано як юридичну особу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області та її структурні підрозділи.

Суд першої інстанції вказує на недотримання відповідачами вимог ст. 49-2 та ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки не надано доказів того, що при звільненні ОСОБА_2 керівництво УМВС України у Вінницькій області запропонувало йому іншу роботу, а також щодо можливості працевлаштувати його на іншу роботу і він не виявив бажання скористатись переважним правом на залишення на роботі (ст. 42 КЗпП України).

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, адже в ході судового розгляду встановлено та не заперечувалось позивачем, що позивач відмовився проходити тестування в зв'язку з небажанням проходити службу в новоствореному підрозділі поліції "КОРД". Крім того, матеріали справи містять акт від 04.11.2015 р. (а.с. 75) згідно якого позивач відмовився з'являтись до місця дислокації та писати будь-які документи стосовно проходження служби в Національній поліції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачі вжили достатніх заходів для повідомлення позивача про наступне звільнення, а також для працевлаштування позивача в Національній поліції. Позивач сам відмовився від проходження служби в Національній поліції, а тому відсутні підстави вважати, що оскаржуваний наказ порушує права позивача. Отже, звільнення позивача на підставі вказаного наказу проведено відповідачем з дотриманням вимог діючого законодавства, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності із ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа - СБ СМ "Грифон" УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 квітня 2016 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.