Справа № 815/6242/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р. Справа № 815/6242/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказів, поновлення на роботі, зобов'язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування наказів начальника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №276-О від 22 грудня 2014 року, №26-О від 22 вересня 2015 року, поновлення на роботі відповідно до її кваліфікаційного рівня, зобов'язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2014 року по 09 жовтня 2015 року та сплатити Єдиний соціальний внесок зі вказаної заробітної плати за період з 09 жовтня 2014 року по 09 жовтня 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №204-о від 11 червня 2014 року ОСОБА_3 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, на період відсутності основного працівника ОСОБА_4, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною, до фактичного виходу її із відпустки.

Відносно старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.368 КК України.

09 жовтня 2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/18823/14-к старший державний інспектор відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 була відсторонена від посади строком на 2 місяці.

Вказане рішення суду було реалізовано наказом по ДПІ у Малиновському районі м.Одеси №263-О "Про відсторонення ОСОБА_3" від 12 листопада 2014 року.

10 грудня 2014 року надійшла службова записка від начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб Дьоміної О.Л., про те, що ОСОБА_3 з 09 грудня 2014 року знаходиться на лікарняному.

22 грудня 2014 року основний працівник, який обіймав посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_4 вийшла на роботу з декретної відпустки. У цей же час ОСОБА_3, яка займала цю посаду на час декретної відпустки основного працівника ОСОБА_4 перебувала на лікарняному.

22 грудня 2014 року керівником ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області був виданий наказ №276-О "Про заходи стосовно ОСОБА_3", яким позивача з 22 грудня 2014 року було виведено поза штат ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області.

З 09 грудня 2014 року по 09 січня 2015 року старший державний інспектор відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 перебувала на лікарняному.

З 12 січня 2015 року по 22 вересня 2015 року позивач відсутня на роботі з нез'ясованих причин.

З метою з'ясування причин відсутності на роботі старшому державному інспектору відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 05 серпня 2015 року було направлено лист з проханням надати пояснення та документи, що можуть свідчити про відсутність на роботі з поважних причин.

25 серпня 2015 року старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 було запрошено до відділу персоналу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси та повторно запропоновано надати пояснення та документи, що можуть свідчити про відсутність на роботі з поважних причин в термін до 09 вересня 2015 року.

Станом на 10 вересня 2015 року старшим державним інспектором відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 пояснення та її документальні підтвердження, що можуть свідчити про відсутність на роботі з поважних причин, не надані, про що складено відповідний акт.

09 вересня 2015 року щоденно складалися акти, що засвідчують факт відсутності старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 на роботі.

Станом на 22 вересня 2015 року будь-яких рішень суду стосовно ОСОБА_3 до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не надходило.

Враховуючи наведене, головою комісії з реорганізації ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області Гриньком М.В. було видано наказ від 22.09.2015 року №26-О "Про звільнення ОСОБА_3", згідно якого ОСОБА_3 звільнено за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,що законодавством України не передбачено виведення державних службовців поза штат, у зв'язку з чим, спірний наказ яким позивача виведено поза штат підлягає скасуванню. Також є незаконним та підлягає скасуванню наказ про звільнення №26-О від 22 вересня 2015 року, оскільки в діях позивача відсутній склад трудового проступку, відповідальність за який передбачена п.4 ст.40 КЗпП України. Зазначені обставини, за висновком суду першої інстанції, є підставою для поновлення позивача на рівнозначній посаді, яка б відповідала її кваліфікаційному рівню та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплативши єдиний соціальний внесок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо наказу №276-О «Про заходи стосовно ОСОБА_3».

Як вбачається із матеріалів справи, 22.12.2014 року керівником ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області був виданий наказ №276-О «Про заходи стосовно ОСОБА_3», яким виведено поза штат позивача - старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області.

Підставою для прийняття спірного наказу зазначено: вихід на робоче місце основного працівника, яка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 з 22 грудня 2014 року; перебування на лікарняному позивача з 09 грудня 2014 року .

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось апелянтом під час апеляційного розгляду справи, що чинним законодавством не передбачена можливість знаходження державних службовців поза штатом .

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ №276-О від 22 грудня 2014 року.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині скасування наказу про звільнення позивача з наступних підстав.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України,Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Податковим Кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, Законом України "Про державну службу".

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області зазначено, що з 12 січня 2015 року позивач без поважних причин була відсутня на роботі, про що з 09 вересня 2014 року щоденно складались акти про засвідчення факту відсутності її на робочому місці.

Однак колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено допитаними у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 , що з моменту неправомірного виведення позивача поза штат відповідачем не здійснено жодної дії для сповіщення позивача про перелік його нових службових обов'язків, місця та графіку роботи, посади за якою вона підлягає табелюванню та посадового окладу, незважаючи на те, що позивач приходила та роботу та цікавилася про місце роботи.

Відтак, відповідач не забезпечив виконання своїх обов'язків щодо повідомлення позивача про зміну суттєвих умов його праці та не довів їх у встановлений строк до працівника, у зв'язку з чим останній не мав змоги виконувати свої трудові обов'язки.

Зазначене свідчить, що в період з 12.01.2015 року по 22.09.2015 року позивач не перебувала на робочому місці з поважних причин, а тому в її діях відсутній склад трудового проступку, відповідальність за який передбачено п.4 ст.40 КЗпП України, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Разом з цим, як вбачається з наказу про звільнення №26-О від 22 вересня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, у той час як з 22 грудня 2014 року позивач не займала зазначену посаду, наказу про призначення на роботі на відповідній посаді також не видавалось.

Враховуючи, що відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, а позивач в свою чергу довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, наказ про звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України №26-О від 22 вересня 2015 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України при встановлені незаконності звільнення особи із займаною посади, ця особа поновлюється судом на попередній посаді.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлена відповідальність роботодавця щодо виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням працівника за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника на роботі.

Як вбачається із матеріалів справи правонаступником ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області являється ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Позивач працювала на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ, на яку повернувся основний працівник .

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо необхідності поновлення позивача в установі правонаступника на рівнозначній посаді відповідно до кваліфікаційного рівня.

В зв'язку з викладеним, суд першої інстанції вірно зазначив, що ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області зобов'язана виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 року по 09.10.2015 року, утримавши із нього при виплаті єдиний страховий внесок.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці та на невірному тлумаченні норм матеріального права, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, повно та об'єктивно встановив обставини справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає,

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко