Справа № 826/11304/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 березня 2016 року 11:01 № 826/11304/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Фоменка М.С.,

представника відповідача - Декань М.І.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства «Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства «Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення складені на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам та нормам чинного законодавства, оскільки у позивача наявне документальне підтвердження фактичного здійснення спірних операцій, всі первинні документи, які супроводжували дані операції, а тому податковий кредит та валові витрати сформовані підприємством вірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

В позовній заяві позивач просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 04.08.2011 року про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 68 998 грн., форми "В1" № від 04.08.2011 року про завищення бюджетного відшкодування за податковими деклараціями з ПДВ за грудень 2009 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року та жовтень 2010 року на загальну суму 428 547 грн., форми "Р" № від 04.08.2011 року про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 755 851 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2016 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ВАС України, направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про необхідність дослідження та надання оцінки використання у власній господарській діяльності товару придбаного у ТОВ "Агроюг-Сервіс".

Під час нового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що в основу визначення податкових зобов'язань згідно із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями покладено безпідставне включення позивачем до податкового кредиту податку на додану вартість, а також формування валових витрат, за рахунок сум, сплачених контрагентам, оскільки операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, здійснених на виконання досягнутих домовленостей між ДП "Тегра Україна ЛТД" та ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд", ТОВ "Агроюг-Сервіс" не мають реального характеру.

Податковий орган зазначив, що діяльність зазначених підприємств підпадає під ознаки фіктивної діяльності суб'єкта господарювання, договори, укладені між позивачем і контрагентами є такими, що не відповідають вимогам дійсності правочинів й порушують інтереси держави та суспільства, тому формування податкового кредиту та валових витрат здійснено позивачем неправомірно.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши думки представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі направлень від 29.04.2011 року №457/23-9, №456/23-9, №11/17-05, №138/22-02, №487/23-12 та п.п.75.1.2, п.75.1, ст.75, ст.77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка ДП "Тегра Україна ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року.

За результатами проведення перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт 21.07.2011 року №909/23-9/21670383.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94 від 28.12.1994 року (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток за перевіряємий період на суму 604 681 грн., у тому числі за 4 квартал 2009 року - на 17 533 грн., за 1 квартал 2010 року - на 68 997 грн., за 3 квартал 2010 року - на 3 063 грн., за 4 квартал 2010 року - на 515 088 грн.;

п.п. 7.4.1 п 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді - лютому 2010 року на загальну суму 55 198 грн.;

п.п. 7.4.1 п 7.4, п.п.7.7.1, п.п. 7.7.2, п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) ДП "Тегра Україна ЛТД" завищено суму бюджетного відшкодування за перевіряємий період на 428 547 грн., в тому числі:

- грудень 2009 року на суму 14027 грн.;

- серпень 2010 року на суму 1783 грн.;

- вересень 2010 року на суму 667 грн.;

- жовтень 2010 року на суму 412 070 грн.

З акту перевірки вбачається, що висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що фінансово-господарські відносини між ДП "Тегра Україна ЛТД" з контрагентами здійснюються поза межами правового поля, зокрема, правочини ДП "Тегра Україна ЛТД" на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" () та ТОВ "Агроюг-Сервіс" () підприємств по ланцюгу постачання - нікчемними та такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Також, податковим органом зроблено висновок про те, що операції між контрагентами та позивачем здійсненні фіктивно, тобто відбулось перерахування постачальнику коштів за виконані роботи без фактичного отримання товару (послуг), без наміру викликати юридичні наслідки та з метою одержання коштів за рахунок бюджетного відшкодування.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 04.08.2011 року форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на додану вартість на загальну суму 68 998,00 грн., у тому числі за основним платежем - 55 198,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 13 800,00 грн.;

№ від 04.08.2011 року форми "В1", яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковими деклараціями з ПДВ за грудень 2009 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року та жовтень 2010 року на загальну суму 428 547 грн.;

№ від 04.08.2011 року форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток на загальну суму 755 851,00 грн., у тому числі за основним платежем - 604 681,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 151 170,00 грн.

Оцінивши докази, за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному досліджені, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно із п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Аналогічні норми містяться також і в статті 198 Податкового кодексу України.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962 (набрав чинності 01.03.2014 та діяв до 01.12.2014, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту та нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року встановлено заниження суми податку на додану вартість за лютий 2010 року - 55 198 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму 428 547 грн., в тому числі: за грудень 2009 року на суму 14 027 грн.; за серпень 2010 року на суму 1783 грн.; за вересень 2010 року на суму 667 грн.; за жовтень 2010 року на суму 412 070 грн.

Судом встановлено, що позивач в зазначений період мав по фінансово-господарські взаємовідносинам з ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" () та ТОВ "Агроюг-Сервіс" ().

ДП "Тегра Україна ЛТД" укладено з ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" договори поставки № 40-02-09-0157 від 08.12.2009 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2009 року; № 40-02-10-0010 від 04.02.2010 року; № 40-02-10-0022 від 19.02.2010 року з Додатковою угодою № 1 від 19.02.2010 року, предметом яких є придбання ДП "Тегра Україна" у постачальника сої товарної врожаю 2009 року.

На виконання умов укладених договорів з урахуванням додаткових угод ТОВ "ВВМ- Вилиджтрейд" поставлено позивачу сою товарну врожаю 2009 року у кількості 117,4 тон на суму 346 120,98 грн., крім того ПДВ - 69 224,18 грн., що підтверджується видатковими накладним на отримання ТМЦ: від 08.12.2009 року № РН-0000033 на суму 70 132,50 грн., крім того ПДВ - 14 026,50 грн.; від 05.02.2010 року № РН-0000023 на суму 77 021,67 грн., крім того ПДВ - 15 404,33 грн.; від 19.02.2010 року № РН-0000065 на суму 98 151,14 грн., крім того ПДВ - 19 630,22 грн.; від 19.02.2010 року № РН-0000066 на суму 100 815,67 грн., крім того ПДВ - 20 163,13 грн.

Також, ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" виписано та надано позивачу наступні податкові накладні на суму 346 120,98 грн., крім того ПДВ - 69 224,18грн, а саме: від 08.12.2009 року № 33 на суму 70 132,50 грн., крім того ПДВ - 14 026,50 грн.; від 05.02.2010 року № 30 на суму 77 021,67 грн., крім того ПДВ - 15 404,33 грн.; від 19.02.2010 року № 78 на суму 98 151,14 грн., крім того ПДВ - 19 630,23 грн.; від 19.02.2010 року № 79 на суму 100 815,67 грн., крім того ПДВ - 20 163,13 грн.

Сплата позивачем за отриману сою товарну врожаю 2009 року здійснена шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника - ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" - на суму на суму 346 120,98 грн., крім того ПДВ - 69 224,18 грн., що підтверджується банківськими виписками з відмітками банку про безготівковий переказ грошових коштів.

Вказану суму податку на додану вартість позивачем включено до податкового кредиту за перевіряємий період.

Крім того, ДП "Тегра Україна ЛТД" укладено з ТОВ "Агроюг-Сервіс" договір поставки № 40-12-10-0001 від 12.07.2010 року з додатками № 1 від 14.07.2010 року, № 2 від 08.08.2010 року, № 3 від 09.08.2010 року, № 4 від 30.08.2010 року, № 5 від 02.09.2010 року, № 6 від 09.09.2010року, № 7 від 10.09.2010 року, предметом якого є придбання ДП "Тегра Україна ЛТД" у постачальника насіння льону.

В підтвердження виконання умов укладеного договору з урахуванням додатків до нього, ТОВ "Агроюг-Сервіс" поставлено позивачу насіння льону, у кількості, зокрема, 3 440,874 тон на суму 10 177 601,78 грн., крім того ПДВ - 2 035 520,36 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними на отримання ТМЦ, податковими накладними.

Також, ДП "Тегра Україна ЛТД" укладено з ТОВ "Агроюг-Сервіс" договір поставки № 40-02-10-0195 від 08.09.2010 року з додатками № 1 від 08.09.2010 року, № 2 від 09.09.2010 року, № 3 від 15.09.2010 року, № 4 від 22.09.2010 року, № 5 від 27.09.2010 року, № 6 від 30.09.2010 року та № 7 від 06.10.2010 року, предметом якого є придбання ДП "Тегра Україна ЛТД" у постачальника сої товарної врожаю 2009-2010 років.

На виконання укладеного договору ТОВ "Агроюг-Сервіс" поставлено в адресу позивача сою товарну врожаю 2009-2010 років у кількості, зокрема, 10 364,78тон на суму 27 781 984,67 грн., крім того ПДВ - 5 556 396,93 грн., що підтверджується видатковими накладними на отримання ТМЦ та податковими накладеними на суму 37 959 586,45 грн., крім того ПДВ - 7 591 917,29 грн.

Сплата позивачем за отриману сою товарну врожаю 2009-2010 років здійснено шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника - ТОВ "Агроюг-Сервіс" на суму 37 959 586,45 грн., що підтверджується банківськими виписками з відмітками банку про безготівковий переказ грошових коштів.

Суму податку на додану вартість 7 591 917,29 грн. включено позивачем до податкового кредиту.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, перевіркою повноти визначення валових витрат ДП "Тегра Україна ЛТД" за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року встановлено завищення скоригованих валових витрат на суму 2 418 723 грн., у тому числі за 4 квартал 2009 року - на 70 133 грн., за 1 квартал 2010 року - на 275 988 грн., за 3 квартал 2010 року - на 12 250 грн., за 4 квартал 2010 року - на 2 060 352 грн.

Також , відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судом, на підставі видаткових накладних на отримання ТМЦ від 08.12.2009 року № РН-0000033, від 05.02.2010 року № РН-0000023, від 19.02.2010 року № РН-0000065, від 19.02.2010 року № РН-0000066, виписаних на виконання договорів поставки № 40-02-09-0157 від 08.12.2009 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2009 року; № 40-02-10-0010 від 04.02.2010 року; № 40-02-10-0022 від 19.02.2010 року з Додатковою угодою № 1 від 19.02.2010 року, укладених ДП "Тегра Україна ЛТД" з ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд", підприємством придбавалась соя на суму 346 120,98 грн.

Також, позивачем сформовано валові витрати на підставі видаткових накладних отримання ТМЦ виписаних на виконання вищевказаних договорів, укладених з ТОВ "Агроюг-Сервіс" з постачання насіння льону та сої товарної врожаю 2009-2010 років.

На підтвердження законності включення до податкового кредиту сум з податку на додану вартість та формування валових витрат по взаємовідносинам з контрагентами, позивач також надав суду копій товарно-транспортних накладних, сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, актів зачистки, копії складських квитанцій; копії договорів складського зберігання зерна, актів виконаних, актів здачі-приймання.

Враховуючи вищенаведений аналіз наявних в матеріалах справи документів, що були надані позивачем, судом вбачається, що позивачем ні під час проведення документальної перевірки, ні в ході розгляду даної справи в суді, не були надані документи, зокрема первинні, які б підтверджували як факти дійсного надання підприємствами ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" та ТОВ "Агроюг-Сервіс" інформаційних та інших послуг на користь позивача, так й наявність зв'язку таких операцій з господарською діяльністю ДП "Тегра Україна ЛТД".

При цьому, як вбачається з акту перевірки висновки відповідача щодо нікчемності укладених правочинів ґрунтуються на відомостях про порушення кримінальної справи по ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" - підприємство І ланцюга постачання - за фактом фіктивного підприємництва, що заподіяло велику матеріальну шкоду, за ознаками злочину, передбаченого ст.205 Кримінального кодексу України.

Крім цього, податковий орган зазначив, що ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" має стан "припинено, але не знято з обліку", інформація щодо чисельності працюючих та наявності основних виробничих фондів відсутня, остання звітність ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" подавалася в червні 2010 року; на відомостях про порушення кримінальної справи по ПП "Альтекс-Юг" () - підприємство II ланцюга постачання, безпосередній постачальник ТОВ "Агроюг-Сервіс" за фактом фіктивного підприємництва, що заподіяло велику матеріальну шкоду, за ознаками злочину, передбаченого ст.205 Кримінального кодексу України. Крім цього, відповідач зазначив, що ПП "Альтекс-Юг" має стан "до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням", інформація щодо чисельності працюючих та наявності основних виробничих фондів відсутня, остання звітність ПП "Альтекс-Юг" подавалася в лютому 2011 року.

На підставі зазначених вище відомостей, відповідач дійшов до висновку про неможливість придбання ДП "Тегра Україна ЛТД" у ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" та ТОВ "Агроюг-Сервіс" товарно-матеріальних цінностей, що унеможливлює формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за вказаними операціями.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 Цивільного кодексу України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

В якості доказу порушення позивачем вимог податкового законодавства, податковий орган надав суду вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2014 року (Справа № 1423/18929/2012) відносно ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" у скоєнні злочину, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України.

З даного вироку вбачається, що в період 2009 року, точну дату встановити неможливо, за грошову винагороду у розмірі 3000 грн., зареєстровано юридичну особу ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" (). Особа, яка зареєструвала юридичну особу, не мала на меті здійснення підприємницької діяльності і отримання прибутку, була обізнана, що підприємство реєструється на його ім'я з метою прикриття незаконної діяльності.

З метою досягнення свого злочинного наміру особа використала свідоцтво платника ПДВ № 100249687, видане підприємству ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" для прикриття незаконної діяльності, вираженої в пособництві суб'єктам підприємницької діяльності в умисному ухиленні від сплати податків шляхом усунення перешкод, пов'язаних з необхідністю сплати ПДВ і документального підтвердження перед контролюючими органами неіснуючих операцій на придбання і продаж товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг і видачі свідомо підробних первинних бухгалтерських документів.

Крім того, зареєструвавши підприємство, реалізовуючи злочинний намір, спрямований на легалізацію (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, вчинено фінансові операції із засобами, отриманими в результаті здійснення суспільно небезпечного протиправного діяння, передування легалізації (відмиванню) доходів - фіктивного підприємництва, що перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з тим, згідно вироку, підсудний в судовому засіданні свою провину визнав в повному об'ємі і надав суду свідчення, що відповідають фактичним обставинам.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України лише вирок суду в кримінальній справі або постанова суду про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Також, в матеріалах справи наявний вирок Енергодарського районного суду Запорізької області від 06.04.2012 року ПП "Альтекс-Юг" () підприємство II ланцюга постачання, безпосередній постачальник ТОВ "Агроюг-Сервіс".

Вказаним вироком директора ПП "Альтекс-Юг" визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільної праводієздатності, фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 Цивільного кодексу України).

Вищевикладене свідчить про відсутність у ТОВ "ВВМ-Вилиджтрейд" та ТОВ "Агроюг-Сервіс" адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.

Окрім того, досліджуючи первинні документи, які позивач надав як належні докази щодо підтвердження реальності настання наслідків фінансово-господарської діяльності позивача з контрагентами та формування податкового кредиту, на думку суду оформлені з порушенням вимог законодавства та не приймаються судом з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В більшій частині наданих позивачем, на підтвердження реальності фінансово - господарських відносин первинних документах, а саме, накладних, видаткових накладних в графах "Отримав(ла)", рахунках в графі де має міститися підпис відповідальної особи скріплений печаткою з зазначенням її даних містяться лише підписи, водночас не зазначено посаду, даних особи, які вчинили підписи та відбиток печатки підприємства.

Таким чином, надані позивачем на підтвердження фактів здійснення поставки товару та отримання послуг первинні документи оформленні з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та з них є неможливим встановити хто саме їх підписав, а отже встановити осіб, які відвантажували та приймали товар, виписували рахунки, здавали та приймали виконану роботу, а також на підставі яких документів діяли зазначені особи та чи були в них наявні повноваження на вчинення зазначених дій.

В наданих позивачем суду товарно-транспортних накладних в графах де мають міститися підпис та дані особи, яка прийняла товар не зазначено таких даних, також не має відомостей щодо подорожніх листів, транспортних послуг.

Отже, з наданих позивачем товарно-транспортних накладних є неможливим встановити, хто саме прийняв товар, а з частини з них взагалі встановити факт того, що товар транспортування якого вони мають засвідчувати взагалі був прийнятий у пункті відвантаження.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Надані позивачем суду копії складських квитанцій на зерно не містять відмітки "погашено".

Таким чином з наданих позивачем складських квитанцій, у суду виникає сумнів щодо достовірності даних зазначених в наданих позивачем складських квитанцій на зерно.

За результатом системного аналізу викладеного та обставин справи, суд погоджується з висновками податкового органу, що видані контрагентом первинні документи складені всупереч вимогам діючого законодавства, що не можуть підтвердити факт здійснення господарських операцій, а тому, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати надані первинні документи такими, що підтверджують фактичне отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від контрагентів та дають позивачу право на податковий кредит та включення до складу витрат, пов'язаних з його господарською діяльністю витрат на придбання вищевказаних товарів.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, з урахуванням викладених положень та встановлених обставин, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві доведено, що зміст зазначених вище угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Окрім цього, за відсутності достатніх та належних доказів, які б підтверджували реальне здійснення господарських операцій, на підставі яких задекларовано валові витрати та сформовано податковий кредит за спірними господарськими операціями, самі по собі подані податкові та видаткові накладні не підтверджують право позивача на їх формування.

З огляду на те, що позивачем не підтверджено реальність фінансово-господарських операцій з його контрагентами належними первинними і розрахунковими документами та зв'язок їх з його господарською діяльністю, суд дійшов висновку про правомірність висновків акта перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про завищення позивачем показника податкового кредиту за звітний період по господарських операціях з названими вище підприємствами, та відповідно про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, з тексту позову та наявних у справі документів не вбачається наявності правових підстав, передбачених нормою п. 86.9 ст. 86 ПК України, для визнання протиправними оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що органом державної податкової служби доведено законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства «Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна ЛТД» відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов