Справа № 815/1775/15
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/30242/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015

та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2015

у справі № 815/1775/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадія-Сіті»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркадія-Сіті» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 13.02.2015.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2015, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової документальної виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ПП «СРК Будмарин» за період з 01.10.2013 по 31.05.2014 та з 01.07 по 30.09.2014, складено акт № 4566/22-02 від 02.12.2014, в якому зафіксовано порушення: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7, абз. «е» п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвели до завищення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, рядок 24 декларації суми податку на додану вартість за періоди з 01.10.2013 по 31.05.2014, з 01.07.2014 по 30.09.2014 на суму 7 551 469 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 13.02.2015 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 7 551 470 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що у позивача відсутні належним чином складені та оформлені первинні документи, а також згідно акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 23.09.2014 № 5208/15-53-22-05/37680590 «Про результати планової виїзної перевірки ПП «СРК Будмарин», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.06.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 02.06.2011 по 31.12.2013», встановлено наявність ознак фіктивності та відсутність фактів реального здійснення господарських операцій.

Матеріалами справи встановлено, що одним із контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадія-Сіті» було ПП «СРК Будмарин».

Між ТОВ «Аркадія-Сіті» (замовник) та ПП «СРК Будмарин» (підрядник) укладено договір підряду на установку огорожі від 16.10.2013, за яким підрядник зобов'язаний встановити огорожу земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж Аркадія, 1, а замовник зобов'язаний прийняти огорожу та оплатити підряднику вартість її установки у порядку, передбаченому розділом 13 даного договору.

Згідно з п. 13.1 розд. 13 зазначеного договору оплата робіт здійснюється відповідно до графіку фінансування. У відповідності до п. 13.2 даного договору замовник щомісячно здійснює проміжні платежі за виконані роботи на основі актів форми КБ-2 та КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт готує підрядник і передає для підписання уповноваженому представнику замовника в строк не пізніше першого числа місяця, наступного за звітним. Уповноважений представник замовника протягом трьох робочих днів перевіряє реальність акта і підписує його в частині фактично виконаних об'ємів робіт.

Також, ТОВ «Аркадія-Сіті» (замовник) та ПП «СРК Будмарин» (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт № 1/18-12 від 18.12.2013, за умовами якого підрядник зобов'язується виконати роботи по реконструкції з відновленням покриття Аркадіївської алеї за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія».

Згідно з п. 4.1 розд. 4 договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником відповідно до графіка фінансування на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт і наданих підрядником довідок форми КБ-2, КБ-3.

Крім того, 08.01.2014 ТОВ «Аркадія-Сіті» (замовник) та ПП «СРК Будмарин» (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт № 08/01/14-лук, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язаний виконати роботи з демонтажу існуючої будівлі сімейно-оздоровчого комплексу, який розташовано на ділянці площею 0,5117 га за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія».

Згідно з п. 4.1 розд. 4 договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником відповідно до графіка фінансування на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт і наданих підрядником довідок форми: КБ-2, КБ-3.

Факт виконання умов вищевказаних договорів судами попередніх інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні господарські операції реально пов'язані з господарською діяльністю позивача, що підтверджено дослідженими судами попередніх інстанцій доказами; за отримання зазначених вище робіт позивач з ПП «СРК Будмарин» розрахувався, що підтверджено податковими накладними, які були включені позивачем у податкову звітність з податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, а також копіями відповідних документів про оплату підряднику вартості виконаних робіт; контрагент виконував роботи за дорученням позивача, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці роботи, що підтверджено матеріалами справи; сторони договору зазнали змін майнового стану; позивач та його контрагент ПП «СРК Будмарин» на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками ПДВ; судами не прийнято до уваги використання відповідачем при перевірці ТОВ «Аркадія-Сіті» акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 23.09.2014 № 5208/15-53-22-05/37680590 «Про результати планової виїзної перевірки ПП «СРК Будмарин», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.06.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 02.06.2011 по 31.12.2013»; Одеський окружний адміністративний суд своєю постановою від 16.12.2014, яка набрала законної сили, по адміністративній справі № 815/6850/15 визнав протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області по формуванню висновків в акті перевірки від 23.09.2014 № 5208/15-53-22-05/37680590; факт виконання вказаним контрагентом позивача передбачених укладеними договорами послуг підтверджується належним чином оформленими первинними документами; позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вказана норма дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Враховуючи наведене, визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Підпунком 201.1 ст. 201 цього Кодексу визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

З урахуванням викладеного, можна дійти висновку про те, що коли на момент перевірки платника податку, суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають зазначеним сумам у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість. Тобто, наявність окремих недоліків форми в заповненні податкової накладної не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу, не впливає на розмір податкових зобов'язань продавця та податковий кредит покупця.

Судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи встановлено формування позивачем податкового кредиту спірного періоду на підставі первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, та встановлено, що господарські операції фактично здійснені та спричинили реальні зміни в майновому стані платника податків - ТОВ «Аркадія-Сіті», підтверджені первинними бухгалтерськими документами, тому податковим органом безпідставно прийняте спірне податкове повідомлення-рішення.

Посилання відповідача на висновки акту перевірки контрагента позивача правомірно відхилені судами обох інстанцій, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операцій за умови наявності документів на підтвердження реальності виконання робіт.

Судами попередніх інстанцій також вірно зазначено, що в разі, якщо контрагентом платника податків податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний