Справа № 815/696/16
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/696/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкових вимог,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" (надалі - Позивач або ПАТ "Одесагаз") до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області (надалі Відповідач або Котовська ОДПІ), в якому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просить суд скасувати податкові вимоги про сплату заборгованості орендної плати з юридичних осіб №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ "Одесагаз" надано АТ "Єврогазбанк" на виконання платіжне доручення №13264 від 18 червня 2014 року на суму 2054,75 грн., спрямоване на сплату орендної плати з юридичних осіб за травень 2014 року. Згідно відмітки банку вказане платіжне доручення прийняте до виконання, проте перерахування коштів до бюджету банком виконано не було, що стало причиною порушення строків зарахування податку до бюджету та прийняття відповідачем податкових вимог №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн. Відтак позивач наполягає на тому, що у відповідача не було підстав для формування та направлення на його адресу податкових вимоги.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов в яких зазначив, що заборгованість виникла у позивача 08.02.2016 року в результаті несвоєчасної сплати платежу по орендній платі. В результаті чого відповідачем прийнято та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 26.01.2016 року згідно акту камеральної перевірки №000060/15-20/3351208 від 20.01.2016 року та нарахування згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 26.01.2016 року згідно акту камеральної перевірки №000059/15-20/3351208 від 20.01.2016 року.

Представником позивача через канцелярію суду подано клопотання за вх.№7932/16 від 30.03.2016 року про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ч.1 ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, суд ухвалив про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження згідно приписів ст.128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Одесагаз" є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.

ПАТ "Одесагаз" отримано податкову вимогу форми «Ю» Котовської ОДПІ ГУ ДФС (Красноокнянське відділення) №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. про сплату боргу по орендній платі з юридичних осіб за травень 2014 року. (а.с.7).

Також, ПАТ «Одесагаз» отримано податкову вимогу форми «Ю» Котовської ОДПІ ГУ ДФС (Красноокнянське відділення) №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн. про сплату боргу по орендній платі з юридичних осіб. (а.с. 42)

Однак, не погоджуючись із зазначеною податковою вимогою позивач зазначає, що платіжне доручення №13264 від 18 червня 2014 року про перерахування орендної плати за травень 2014 року подавалось ним до АТ "Єврогазбанк", тому вини підприємства у несвоєчасному надходженні коштів до бюджету не має, відповідно й підстави для формування та направлення підприємству спірної податкової вимоги відсутні.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року позивачем надано до обслуговуючого банку - АТ "Єврогазбанк" платіжне доручення №13264 на суму 2054,75 грн., призначення орендна плата за землю за травень 2014 року (а.с. 8).

Згідно відмітки АТ "Єврогазбанк" вказане платіжне доручення прийняте ним до виконання 18 червня 2014 року до виконання банком.

Дізнавшись про те, що перерахування коштів за платіжним дорученням №13264 від 18 червня 2014 року не відбулось, позивач звернувся до начальника Котовської ОДПІ Івашковського В.Д. з заявою №108 від 26 червня 2014 року про те, що 18 червня 2014 року підприємством до ПАТ "Єврогазбанк" надано платіжне доручення №13264 на сплату орендної плати з юридичних осіб за травень 2014 року, проте з вини банку зарахування до бюджету проведено не було (а.с. 9).

Між тим, відповідачем, незважаючи на отримання пояснень позивача, сформовано та направлено на адресу підприємства спірні податкові вимоги №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн.

Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

При цьому, згідно з п.14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем подано до АТ "Єврогазбанк" платіжне доручення №13264 від 18 червня 2015 року про перерахування до бюджету орендної плати з юридичних осіб за травень 2014 року.

Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

При цьому, за приписами ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У відповідності з п. 22.4 ст. 22 цього ж Закону, ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку виконує платіжна система (п. 1.29 ст. 1 даного Закону).

Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання та його сплати, пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями п.129.6 ст.129 ПК України, відповідно до якого за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 передбачено, що Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Дослідивши платіжне доручення №13264 від 18 червня 2015 року про сплату боргу по орендній платі з юридичних осіб, судом встановлено, що на ньому наявна відмітка банку про одержання та відсутні будь-які ознаки того, що банком повернуто платіжне доручення без виконання.

Отже, направлення позивачем до обслуговуючого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату обов'язкових платежів та зборів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

Враховуючи, що визначальним є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду, суд приходить до висновку, що у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Вказане свідчить про відсутність з боку позивача порушень щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставним формування та направлення позивачу податкових вимог №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення, шляхом визнання дій податкового органу протиправними та скасування податкових вимог №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн., як рішення суб'єкта владних повноважень, яке тягне за собою встановлені законом правові наслідки для платника податків.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 72, 86, 94, 122, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкових вимог - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Котовської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області (Красноокнянське відділення) щодо винесення податкових вимог №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн.

Скасувати податкові вимоги Котовської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області (Красноокнянське відділення) №38-15 від 09 лютого 2016 року на суму 801,37 грн. та №130-17 від 11.03.2016 року на суму 811,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова