Справа № 825/768/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/36132/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 по справі №825/768/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» до Державної податкової інспекції у місті Чернігові Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.12.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 72168,00грн., з яких 53667,00грн. - основний платіж та 18501,00грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 61716,00грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідствністю висновків податкового органу викладених в акті проведення перевідки позивача, оскільки первинні документи та дані бухгалтерського обліку позивача свідчать про законність його фінансово-господарської діяльності в правовому полі платника податку, а тому визначення позивачу суми податкових зобов'язань є незаконним.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що первинні документи позивача не підтверджують реальності спірних операцій, а контрагенти позивача не мали засобів для ведення господарської діяльності.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» 05.07.2013 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 10.07.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 44.6 статті 44, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у місті Чернігові Державної податкової служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість за квітень, вересень 2011 року по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрейдком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» та в деклараціях з податку на прибуток підприємства за відповідні періоди з вищевказаними контрагентами.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України внаслідок заниження податку на прибуток на суму 61716,00грн.; пункту 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України внаслідок заниження податку на додану вартість на суму 53667,00грн.

Висновок податкового органу про порушення вимог податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні валових витрат та податкового кредиту за результатом господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрейдком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» з огляду на фіктивність укладених правочинів, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правоих наслідків та з метою ухилення від сплати податків.

Підставою для даного висновку стали акти перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 08.02.2012 №524/23-3/36302590, від 07.03.2012 №115/23-3/36302590 про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2011 по 30.11.2011 та з 19.01.2009 по 30.11.2011 відповідано, та акт від 06.02.2012 №481/23-9/37701730 про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрейдком» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 22.07.2011 по 31.12.2011. Між тим, у висновку почеркознавчого дослідження від 03.02.2012 №28 по Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» встановлено, що підписи у звітних документах від імені директора товариства - ОСОБА_1 ймовірно виконані іншою особою; також відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» порушено кримінальну справу №50-6270 за фактом фіктивного підприємництва. Крім того, 26.12.2011 уповноваденою особою СВ ПМДПІ у Соломян'ському районі м. Києва допитано в рамках кримінальної справи №79-00227 засновника, директора та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрейдком» - ОСОБА_2, який надав пояснення, що за грошову винагороду у розмірі 500,00грн. зареєстрував підприємство без мети ведення фінансово-господарської діяльності, а тому виписані контрагентом на адресу позивача податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у місті Чернігові Державної податкової служби складено акт від 03.12.2012 №2606/22/36823341 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.12.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 72168,00грн., з яких 53667,00грн. - основний платіж та 18501,00грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 61716,00грн.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Проте, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

В процесі розгляду даної справи суд апеляційної інстанції, дотримуючись вищезазначеного, з достатньою повнотою дослідивши первинні документи, складені за наслідками здійснення операцій з придбання позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрейдком» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдрім» товару, дійшов висновку про відсутність факту реального виконання спірних операцій, виходячи не лише з якогось окремого недоліку, а усіх доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231 та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРА-ГРУП» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 по справі №825/768/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ І.Я. Олендер