Справа № 755/1117/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/1117/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 відсотків від розміру заробітної плати, яка включає в себе: посадовий оклад, премії, надбавку за вислугу років, надбавку за ранг та інші надбавки, а також матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію, починаючи з 13 липня 2015 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково: визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва щодо проведення перерахунок пенсії ОСОБА_2, як державному службовцю, на підставі Закону України «Про державну службу»; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва провести перерахунок пенсії ОСОБА_2, як державному службовцю, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка була чиною на дату призначення пенсії - 08 травня 2013 року), з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати та суми грошової винагороди за вислугу років, починаючи з 24 грудня 2015 року.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нову, якою позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято в результаті порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08 травня 2013 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням загального страхового стажу роботи 38 років 6 місяців 15 днів (станом на 30.04.2013), з них стаж державної служби 12 років 4 місяці 17 днів, розмір пенсії з відрахуванням податку та військового збору станом на 01 грудня 2015 року становить 4 445,44 грн.

24 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного Фонду України у Дніпровському районі міста Києва із заявою про проведення перерахунку призначеної їй пенсії державного службовця з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

09 грудня 2015 року Управління Пенсійного Фонду України у Дніпровському районі міста Києва листом (вих.№1051/01/Г-999) відмовило ОСОБА_2 у проведенні перерахунку пенсії посилаючись на те, що пенсія ОСОБА_2 призначена відповідно до вимог чинного законодавства та підстави для її перерахунку відсутні.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Суд першої інстанції також зазначив, що не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині покладання на Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва зобов'язань виплатити позивачу пенсію державного службовця у розмірі 80% від розміру заробітної плати, оскільки питання виплати пенсій не відноситься до повноважень органів Пенсійного фонду України.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем постанова суду першої інстанції оскаржується лише частині відмови у задоволенні позовних вимог,

Відповідно до п. 13.1, 13.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в частині, що не оскаржена позивачем не переглядає.

Таким чином, у рамках апеляційного провадження необхідно встановити чи є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача повноважень виплачувати позивачу пенсію у розмірі 80% від розміру заробітної плати та чи правомірно суд задовольнив позовні вимоги саме з 24 грудня 2015 року.

Відповідно до абз. 8 пп. 6 п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (далі - Положення №280) основними завданням Пенсійного фонду України, зокрема, є призначення (перерахунок) і виплата пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Згідно з п. 7 Положення №280 свої повноваження Пенсійний фонд України здійснює безпосередньо ті через утворені в установленому порядку територіально органи.

Відповідно до п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах районах у містах, а також у містах та районах є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Згідно з пп. 7 п. 4 Положення № 28-2 на управління Пенсійного фонду України покладено завдання, зокрема, призначення (здійснення перерахунку) і виплату пенсії, щомісячне довічне грошове утриманні суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача повноважень на виплату пенсій є необґрунтованим та спростовується наведеними вище нормами.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 10.12.2013 року по справі №21-420а13, при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках, і яка діяла на момент призначення пенсії, а не при перерахунку вже призначеної пенсії.

Станом на момент призначення пенсії позивачу, діяла норма ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, яка передбачала, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 80 відсотків суми заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, суд першої інстанції невірно визначив дату, починаючи з якої позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, звертаючись 13.01.2016 до адміністративного суду із позовною заявою, позивач просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії виключно у межах шестимісячного строку - з 13.07.2015.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов з дати звернення позивача до УПФУ за перерахунком, тобто з 24.12.2015, не врахував того, що обов'язок відповідача виплачувати пенсію позивачу у належному розмірі та з урахуванням сум матеріальної допомоги та індексації виник не з моменту відповідного звернення, а з моменту призначення пенсії. Тому, у даному випадку до спірних правовідносин належить застосовувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову необґрунтованим, а оскаржувану постанову в цій частині такою, що підлягає скасуванню, оскільки позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити позов повністю.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати.

Викласти абзац третій резолютивної частини постанови у наступній редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка була чиною на дату призначення пенсії - 08 травня 2013 року) у розмірі 80 відсотків від розміру заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації починаючи з 13 липня 2015 року, з урахуванням раніше проведених виплат».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.