Справа № 2а/0370/3040/11
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/800/11674/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Швеця В.В.,

Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця) до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Луцький прикордонний загін) про скасування постанови,

за касаційною скаргою Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року ДТГО «Львівська залізниця» звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: скасувати постанову Луцького прикордонного загону про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень про накладення штрафу на ДТГО «Львівська залізниця» від 20 жовтня 2011 року №711096.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано протиправною та скасовано постанову Луцького прикордонного загону про правопорушення, пов'язане із здійсненням міжнародних пасажирських перевезень від 20 жовтня 2011 року №711096.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. ДТГО «Львівська залізниця» надіслало до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що Луцьким прикордонним загоном складено протокол про правопорушення пов'язане із здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 11 жовтня 2011 року №711096. У протоколі встановлено, що 9 жовтня 2011 року в пункті пропуску через державний кордон «Удрицьк» у потязі №48 сполученням «Львів - Санкт-Петербург» у вагоні №7 виявлено громадян України ОСОБА_2, та ОСОБА_4, які слідували через державний кордон України в Республіку Білорусь по «свідоцтву про народження», які не дають право на перетин державного кордону.

Відповідачем складено постанову від 20 жовтня 2011 року №711096 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень та накладено на позивача штраф у розмірі 34000 грн за невиконання вимог частини першої статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» щодо обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що працівник залізниці - провідник ОСОБА_3, встановивши відсутність документів, що дають право перетину державного державного кордону України, повинен був відмовити у здійсненні перевезення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обов'язок перевізника перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що передбачено статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» полягає лише у попередженні під час посадки пасажирів у вагон про необхідність мати документи на право перетину державного кордону України.

За змістом статей 1, 12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» від 10 січня 2002 року №2920-ІІІ (далі - Закон №2920-ІІІ) рішення посадової особи органу охорони державного кордону України про накладення штрафу за невиконання обов'язку перевізника перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, оформлюється постановою.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2920-ІІІ цю постанову про накладення штрафу може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до місцевого суду за місцезнаходженням відповідного органу охорони державного кордону України, рішення якого є остаточним.

Пунктом 2 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, за правилами статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Разом з тим, Конституційний Суд України рішенням від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015 визнав неконституційними положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу оскарження постанови про притягнення ДТГО «Львівська залізниця» до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення, передбачене частиною першою статті 1 Закону №2920-ІІІ. Позивач скористався правом на оскарження спірної постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Оскільки Волинський окружний адміністративний суд, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, а Львівський апеляційний адміністративний суд переглядаючи це рішення, не звернули увагу на те, що ця справа предметно підсудна іншому суду, а саме місцевому загальному суду як адміністративному за місцезнаходженням регіонального управління Державної прикордонної служби України, то визнати таке рішення законним неможливо.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі №21-3549а15.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до місцевого загального як адміністративного суду першої інстанції за місцезнаходженням відповідача.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський(До

Повідач

Судді В.В.Швець

І.В.Штульман