Справа № 807/2237/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/2237/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1

відповідача 1: Чубелка О.Ю. (довіреність від 03.11.2015 року № 11/12)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній на час звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 квітня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 06 квітня 2016 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - відповідач 1, УМВС України в Закарпатській області), Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Закарпатській області (далі - відповідач 2, Управління ДАІ), яким просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 185 о/с від 11.09.2015 р. про його звільнення х органів внутрішніх справ на підставі п. "є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни); 2) поновити його на посаді інспектора з оформлення матеріалів ДТП ВДАІ з обслуговування міста Ужгород УМВС України в Закарпатській області, лейтенанта міліції з 11.09.2015 р.; 3) стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.09.2015 р. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, 18.06.2015 р. позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби з 29.06.2015 р. без дотримання трьох місячного строку розгляду рапорту, встановленого пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України. Наказом № 185 о/с від 11.09.2015 р. позивача звільнено за п. "є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни). Вказаний наказ, вважає незаконним, оскільки дисципліни не порушував та в період з 28 липня по 11 серпня 2015 р. був відсутнім на роботі з поважних причин. Відтак, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач 1 надав суду заперечення на адміністративний позов (лист УМВС України в Закарпатській області від 02.11.2015 року № 20/248), згідно якого позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем було надано рапорт з резолюцією керівництва Управління ДАІ про надання йому чергової відпустки за 2015 рік, з 22.06.2015 р. по 26.07.2015 р. Також, позивачем було подано рапорт на звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням. Наказом Управління ДАІ від 19.06.2015 р. позивачу було надано 35 діб чергової відпустки, з 22.06.2015 р. по 26.07.2015 р. після закінчення відпустки позивач до виконання своїх службових обов'язків не приступив. Питання звільнення позивача постійно виносилось на розгляд кадрової комісії УМВС України в Закарпатській області, однак позивач відмовлявся від участі в їх засіданнях. Відтак, за результатами службового розслідування було оголошено наказ УМВС України в Закарпатській області від 11.09.2015 р. Оскільки. позивача звільнено відповідно до чинного законодавства, відсутні підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти позову заперечила з мотивів, наведених у письмових запереченнях проти позову, просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Відповідач 2 явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, як і не подав заперечення проти позову, та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України - справу розглянуто за відсутності представника відповідача 2, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, лейтенант міліції ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин проходив службу органах внутрішніх справ на посаді інспектора з оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ужгород УМВС України в Закарпатській області.

19 червня 2015 р. позивач звернувся з рапортом до керівництва Управління ДАІ про надання йому чергової відпустки за 2015 р. з 22.06.2015 р.

Крім того, 19.06.2015 р. позивач подав рапорт про його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням у зв'язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, з 29.06.2015 р.

Наказом Управління ДАІ від 19.06.2015 р. № 26 о/с позивачу було надано 35 діб чергової відпустки, з 22 червня 2015 року по 26 липня 2015 року. До виконання службових обов'язків позивач повинен був приступити 27.07.2015 р. Однак, у вказаний день до роботи не приступив.

За фактом невиходу на службу лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено службове розслідування.

У висновку службового розслідування за фактом тривалого невиходу на службу позивача, затвердженого т.в.о. начальника УДАІ УМВС України в Закарпатській області 03.09.2015 р., зазначено, що з часу закінчення відпустки (з 27 липня 2015 р.) ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків не приступав, що було зафіксовано відповідними комісійними актами керівництвом ВДАІ з обслуговування м. Ужгород УМВС.

Письмові пояснення щодо причин невиходу на службу та неявки на засідання кадрової комісії УМВС України в Закарпатській області надати відмовився, про що складено відповідний акт.

Наказом Управління МВС України в Закарпатській області № 185 о/с від 11.09.2015 р. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 14 вересня 2015 р.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Закарпатській області та Управління ДАІ про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Закарпатській області від 11.09.2015 року № 185 о/с (про його звільнення з органів внутрішніх справ), поновлення його на займаній на час звільнення посаді та стягнення на його користь середньомісячної заробітної плати. за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень (крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби, якою є, зокрема, служба в органах внутрішніх справ.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут" № 3460-IV від 22.06.2006 р. - службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про дисциплінарний статут", дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до с. 12 Закону України "Про дисциплінарний статут" на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про дисциплінарний статут" Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про дисциплінарний статут" інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 7 ст. 13 Закону України "Про дисциплінарний статут" такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначений ст. 14 Закону України "Про дисциплінарний статут".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про дисциплінарний статут" з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про дисциплінарний статут" службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України "Про дисциплінарний статут" перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 18 Дисциплінарного статуту , передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважається виконаним після видання наказу по особовому складу.

Як встановлено матеріалами справи, питання звільнення позивача з органів внутрішніх справ постійно виносилось на розгляд кадрової комісії УМВС. Так, на адресу УДАІ УМВС упродовж липня-серпня 2015 р. неодноразово надходили службові телеграми УКЗ УМВС (від 24.07.2015 р. № 2/1742, від 10.08.2015 р. № 2/1876, від 31.08.205 р. № 2/2032), де було зазначено про дату та час проведення кадрових комісій, на яких виносилися також питання звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. На засідання кадрових комісій позивач не з'являвся. 02.09.2015 р. позивача було в чергове попереджено про заплановане проведення засідання кадрової комісії УМВС України, на яке позивач також не з'явився. Як вбачається, із висновку службового розслідування за фактом тривалого невиходу на службу, позивач як на причину неявки на засідання кадрової комісії зазначав, що у рапорті на звільнення він конкретно зазначив дату звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач після закінчення відпустки, а саме з 27.07.2015 р. повинен був приступити до виконання службових обов'язків, оскільки відповідачем не було видано наказ про звільнення позивача.

Пунктом 64 "є" Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у тому числі за порушення дисципліни.

Відповідно до п. 70 Положення звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що тривалий невихід позивача (з 27.07.2015 р. по 02.09.2015 р. ) на службу є грубим порушенням службової дисципліни, а тому на нього може накладатися такий вид дисциплінарних стягнень як звільнення з органів внутрішніх справ.

За наведених обставин, звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ проведено у відповідності до вимог Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на підставі проведеного службового розслідування, питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності реалізовано в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем 1 доведено правомірність оскаржуваного наказу про звільнення, вимоги позову щодо визнання його протиправним та скасування не відповідають вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Закарпатській області щодо звільнення ОСОБА_1 слід відмовити.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу відповідача 1 про звільнення позивача - не підлягають задоволенню похідні від цієї вимоги інші позовні вимоги (про поновлення позивача на займаній посаді та про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу).

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат позивача, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній на час звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті