Справа № 810/5961/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5961/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РМ Логістик» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «РМ Логістик» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № та № від 09.10.2015.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з 11.08.2015 по 17.08.2015 Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «РМ Логістик» () з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 та податку на додану вартість за період 01.04.2014 по 30.04.2014, з 01.06.2014 по 30.06.2014 по взаємовідносинах з ПП «Віва Трейдінг» () та ТОВ «Іррідіум» () та з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.03.2015 по 30.04.2015 по взаємовідносинах з ТОВ «Іррідіум» ().

За результатами проведеної перевірки відповідачем складений акт від 25.08.2015 № 1150/22-4/35735621, зі змісту якого вбачається, що перевіркою були виявлені порушення позивачем вимог:

- п. 138.2 ст. 138., пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 171 000 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим ТОВ "РМ Логістик" було занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 486334, 00 грн.

На підставі акту перевірки Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Київській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.10.2015:

- № , яким позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 729 501,00 грн.;

- № , яким позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 213 750,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки господарські операції підтверджені первинною документацією, то вони були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обгрунтованими, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 31.03.2014 ТОВ «РМ Логістик» (замовник) та приватним підприємством «Віва Трейдінг» (виконавець) укладено договір про надання послуг із прибирання територій № 140431-1Б, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги з прибирання території об'єкту, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. М. Залізняка, буд. 5, згідно умов даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за договором становить суму всіх актів, які будуть надаватись: генеральне комплексне прибирання приміщення (в т.ч. після ремонту, будівництва, свята): 1 кв.м. приміщення- 50,00 грн. з ПДВ; прибирання прилеглих територій: в літній період - 25, 00 грн. за 1 кв. м.; в зимовий період - 35, 00 грн. за 1 кв.м.

Згідно з п. 3.1 договору оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником за кожною окремою поданою заявкою на протязі 60 днів після завершення з моменту підписання сторонами акту наданих послуг в розмірі, залежному від фактичного об'єму їх надання у відповідності із розцінками, вказаними у п. 2.1 договору.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що замовник зобов'язується своєчасно, у встановлений договором термін, сплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 8.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і закінчується 31 грудня 2014 року.

Також, між сторонами було підписано додаток № 1 до договору, яким погоджено перелік послуг, що надаються виконавцем на користь замовника.

З метою виконання умов договору, ПП «Віва Трейдінг» надало, а ТОВ «РМ Логістик» прийнято послуги з комплексного прибирання приміщень та прибирання прилеглих територій, на підтвердження чого надано до суду акти здачі-прийому наданих послуг. Надалі ПП «Віва Трейдінг» було виписано позивачу податкові накладні. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітний період.

10.03.2015 між ТОВ «РМ Логістик» (замовник) та ТОВ «Іррідіум» (виконавець) було укладено договір про надання послуг із прибирання території № 150310-02Б, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги з прибирання території об'єкту, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. М. Залізняка, буд. 5, згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за договором становить суму всіх актів, які будуть надаватись: генеральне комплексне прибирання приміщення (в т.ч. після ремонту, будівництва, свята): 1 кв.м. приміщення- 80,00 грн. з ПДВ; прибирання прилеглих територій: в літній період - 55, 00 грн. за 1 кв. м.; в зимовий період - 65, 00 грн. за 1 кв.м.

Згідно з п. 3.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і закінчується 31 грудня 2014 року.

Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця коштів протягом п'яти банківських днів після дати підписання акту виконаних робіт.

Також, між сторонами 12.03.2015 було підписано додаток № 1 до договору, яким визначено перелік послуг, що надаються виконавцем на користь замовника.

Так, ТОВ «Іррідіум» надало, а ТОВ «РМ Логістик» прийняло послуги з комплексного прибирання приміщень та прибирання прилеглих території, на підтвердження чого надано до суду акти здачі-прийому наданих послуг. На підтвердження розрахунку за отримані послуги позивачем надано виписки з установи банку по рахунку ТОВ «РМ Логістик». Крім того, ТОВ «Іррідіум» виписано позивачу податкові накладні. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітний період.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

В результаті проведеного аналізу бази даних ІС «Податковий блок» встановлено, що ПП «Віва Трейдінг» () станом на звітну дату знаходиться на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, основний вид діяльності - 73.11 Рекламні агентства, стан платника - 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням), згідно даних звіту 1 -ДФ за І квартал 2014року (№ від 22.04.2014ф.), за II квартал 2014 року (№ від 01.08.2014р.) чисельність працюючих - 1 особа.

В ході аналізу податкової звітності, поданої ПП «Віва Трейдінг» до податкового органу встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Фактично у ПП «Віва Трейдінг» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності.

Також, при здійсненні аналізу податкової звітності та реєстру отриманих та виданих податкових накладних за період, що перевірявся, які були надані підприємством до ДПІ, встановлено формування податкового кредиту по податковим накладним, сума ПДВ в кожній - менше 10 тис. грн., а тому неможливе дослідження номенклатури товарів, робіт (послуг).

При здійсненні аналізу згідно баз даних податкової звітності, в тому числі реєстру отриманих та виданих податкових накладних, встановлено, що ПП «Віва Трейдінг» декларує декілька податкових накладних, які виписані підприємствами-постачальниками в один день, відображені в податковій звітності та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що продавець не має права при одній поставці товару виписувати декілька податкових накладних на одну партію товарів, робіт (послуг). Цим самим продавець ухилився від реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, Ірпінською ОДПІ отримано від ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеської області акт від 01.08.2014 №4348/15-53-22-3/39070777 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП « Віва Трейдінг » щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами за період квітень - травень 2014 року» - додаток №1 до акту перевірки, згідно якого встановлено, що ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» не має основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей. Факт відсутності управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання будь яких послуг, та постачання товарів, що являється доказом про відсутність реальності господарських операцій згідно податково-судової доктрини «Реальності господарської операції».

Також, відповідно до наданих документів ТОВ «РМ Логістик» мало взаємовідносини з ТОВ «Іррідіум».

В результаті проведеного аналізу бази даних ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Іррідіум» станом на звітну дату знаходиться на обліку в ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, основний вид діяльності - 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, стан платника - 65 (платник з наступного року (основне місце обліку)), згідно даних звіту 1-ДФ за І квартал 2015 року (№ від 10.05.2015р.) чисельність працюючих - 1 особа.

Згідно «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту» не встановлено постачальників ТОВ «Іррідіум» у періоді квітень 2015 р.

Декларацію по податку на додану вартість за період квітень ТОВ «Іррідіум» не подано до ДПІ.

Крім того, згідно автоматизованої системи співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту встановлено відхилення між сумами податкового зобов'язання та податкового кредиту в розмірі 281666,67 грн. за період квітень 2015р.

В ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «Іррідіум» до податкового органу, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Згідно «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту» встановлено, що ТОВ «Іррідіум» та у його контрагентів по ланцюгу формування податкового кредиту з ПДВ відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності.

Позивачем не надано до суду доказів укладення з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що господарські операції з продажу ПП «Віва Трейдінг» () та ТОВ «Іррідіум» () товарів, робіт (послуг) не підтверджуються з урахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, в зв'язку з цим посадові особи ПП «Віва Трейдінг» () та ТОВ «Іррідіум» () не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту та валових витрат з огляду також і на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не потребує доведення в силу їх нікчемності. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, оскільки в даному випадку, визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10 наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № та № від 09.10.2015 є правомірними, оскільки винесені з дотриманням норм чинного податкового законодавства, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні вимог товариства з обмеженою відповідальністю «РМ Логістик» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 04.04.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.