Справа № 813/8695/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 876/4097/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі за позовом прокурора Яворівського району Львівської області до Яворівської міської ради Львівської області про визнання протиправними і скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2013 року прокурор Яворівського району Львівської області звернувся в суд з адміністративним позовом до Яворівської міської ради Львівської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати нечинними та скасувати рішення сесії відповідача № 251 від 19.07.2013 року «Про створення конкурсної комісії з проведення концесійного конкурсу на право концесії цілісного майнового комплексу з централізованого водопостачання і водовідведення та затвердження складу конкурсної комісії», № 252 від 19.07.2013 року «Про затвердження Положення про конкурсну комісію з проведення концесійного конкурсу з передачі цілісного майнового комплексу водопостачання і водовідведення територіальної громади м. Яворова», № 253 від 19.07.2013 року «Про подання оголошення про проведення конкурсу на право концесії цілісного майнового комплексу з централізованого водопостачання і водовідведення територіального громади м. Яворова».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач як орган місцевого самоврядування допустив порушення чинного законодавства України при здійсненні процедур, пов'язаних із передачею в концесію об'єктів централізованого водопостачання і водовідведення, які перебувають в комунальній власності. Зазначає, що проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що інвентаризація основних засобів і товарно-матеріальних цінностей від 01-25 листопада 2012 року МКП «Яворіввода» та МКП «Яворівканал» була проведена з порушенням вимог п.п.1.11, 1.14 Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №90 від 30.10.1998 року, а саме: без створення інвентаризаційної комісії, без скріплення підписом працівника бухгалтерії та затвердження членами комісії, у інвентаризаційному описі МКП «Яворіввода» відсутні такі основні засоби, як виробничий комплекс, внутрішньо- та позамайданчикові мережі зв'язку, мережі газопостачання, автодоріжки і під'їзди, зовнішнє освітлення, в інвентаризаційному описі МКП «Яворіввода» відсутні такі основні засоби, як обладнання системи «Топаз» з проектно-кошторисною документацією, незавершене будівництво майданчика локальні очисні споруди по вул.Промислова з проектно-кошторисною документацією. Відтак, вважає, що відповідачем в порушення норм ст.ст.6, 7 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності» без здійснення організаційно-технічної підготовки об'єкта централізованого водопостачання і водовідведення до передачі в концесію (у частині проведення інвентаризації основних засобів і товарно-матеріальних цінностей) були прийняті спірні рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на яких базуються вимоги позивача не знайшли свого належного підтвердження, відповідно, підстави для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень відповідача відсутні.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Заступник прокурора Львівської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.07.2013 року Яворівською міською радою Львівської області прийнято рішення № 251 «Про створення конкурсної комісії з проведення концесійного конкурсу на право концесії цілісного майнового комплексу з централізованого водопостачання і водовідведення та затвердження складу конкурсної комісії», № 252 «Про затвердження Положення про конкурсну комісію з проведення концесійного конкурсу з передачі цілісного майнового комплексу водопостачання і водовідведення територіальної громади м. Яворова», № 253 «Про подання оголошення про проведення конкурсу на право концесії цілісного майнового комплексу з централізованого водопостачання і водовідведення територіального громади м. Яворова»(а.с.14, 17, 20).

Прокурор Яворівського району Львівської області вбачає порушення встановленого законом порядку реалізації права концесії, що виразилося у прийнятті оспорюваних рішень до завершення організаційно-технічної підготовки об'єктів до передачі в концесію, а саме - без проведення інвентаризації у відповідності до вимог законодавства.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно, через органи місцевого самоврядування здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі.

Згідно з приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України встановлено, що вказані вище органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування встановлено, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні, міські ради.

А згідно з ст. 1 цього Закону представницький орган місцевого самоврядування це виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

В свою чергу, відповідно до положень ст. ст. 1, 11 виконавчі органи рад це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено прийняття рішень про надання у концесію об'єктів права комунальної власності. Відповідно до ст.410 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з концесійною діяльністю, регулюються законом про концесії, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Спеціальними законами можуть визначатися особливості здійснення концесійної діяльності в окремих сферах господарювання. Статтею 3 Закону України «Про концесії» визначено, що об'єкти права комунальної власності у сфері водопостачання, відведення та очищення стічних вод передаються в концесію у порядку, визначеному Законом України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності». Частиною 1 статті 3 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» встановлено, що рішення про передачу в оренду чи концесію об'єктів централізованого водопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності територіальної громади села, селища, міста, - відповідні сільські, селищні, міські ради.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо управління комунальною власністю визначені ст. 29 цього Закону, якою передбачено, що до їх відання належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що до компетенції Яворівської міської ради віднесено право вирішення питання щодо передачі в концесію об'єктів централізованого водопостачання і водовідведення з комунальної власності міста, у даному випадку, - майна міських комунальних підприємств «Яворіввода» та «Яворівканал».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про концесії» концесія це надання з метою задоволення громадських потреб уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі концесійного договору на платній та строковій основі юридичній або фізичній особі (суб'єкту підприємницької діяльності) права на створення (будівництво) та (або) управління (експлуатацію) об'єкта концесії (строкове платне володіння), за умови взяття суб'єктом підприємницької діяльності (концесіонером) на себе зобов'язань по створенню (будівництву) та (або) управлінню (експлуатації) об'єктом концесії, майнової відповідальності та можливого підприємницького ризику.

Договір концесії (концесійний договір) це договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

Концесієдавець це орган виконавчої влади або відповідний орган місцевого самоврядування, уповноважений відповідно Кабінетом Міністрів України чи органами місцевого самоврядування на укладення концесійного договору.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, при наданні в концесію обєктів комунального майна концесієдавцем може бути виключно відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» у строк, визначений відповідною радою, але не більш як протягом дванадцяти місяців з дати прийняття нею рішення про передачу в оренду чи концесію об'єкта централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебуває у комунальній власності, орган, уповноважений управляти комунальним майном, спільно з органом (підприємством), у господарському віданні або оперативному управлінні якого перебуває такий об'єкт, здійснює його організаційно-технічну підготовку до передачі в оренду чи концесію. За погодженням з відповідною радою зазначений строк може бути продовжено.

Абзацом 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» передбачено, що організаційно-технічна підготовка об'єкта централізованого водопостачання і водовідведення, що перебуває у комунальній власності, до передачі в концесію включає проведення інвентаризації основних засобів і товарно-матеріальних цінностей у складі такого об'єкта. У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності», після завершення підготовки об'єкта централізованого водопостачання і водовідведення, що перебуває у комунальній власності, до передачі в концесію відповідна рада своїм рішенням: затверджує конкурсну документацію; утворює конкурсну комісію, затверджує її склад та порядок роботи; оголошує конкурс; визначає розмір реєстраційного внеску для участі в конкурсі.

Щодо посилання позивача на порушення позивачем при проведенні інвентаризації об'єктів Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 90 від 30.10.1998 року, колегія суддів зазначає наступне.

Об'єкти, які підлягали інвентаризації є майном комунальних підприємств, у той же час, Інструкція № 90 регулює питання проведення інвентаризації бюджетних установ.

Відповідно до ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є організації, що повністю утримуються за рахунок відповідно бюджету та є неприбутковими. Однак, комунальні підприємства не відносяться до бюджетних установ, оскільки, комунальне підприємство є господарюючим суб'єктом, який реалізує свою господарську компетенцію та провадить комерційну діяльність із метою одержання відповідного прибутку.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено інвентаризацію об'єктів, які передаються в концесію, що підтверджується копією матеріалів, складених за результатами проведеної інвентаризації об'єктів, які передаються в концесію (інвентаризаційний опис)(а.с.24-25).

Судом першої інстанції встановлено, що процес інвентаризації та результати інвентаризації об'єктів, які передаються в концесію, позивачем окремо не оскаржувались та не були скасовані.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ході організаційно-технічної підготовки об'єктів до передачі в концесію було здійснено інвентаризацію основних засобів і товарно-матеріальних цінностей у складі таких об'єктів. Належних і допустимих доказів, які би підтверджували нечинність чи неправомірність такої інвентаризації позивачем надано не було, а тому і підстав для визнання нечинними та скасування оскаржуваних рішень немає.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі № 813/8695/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_2