Справа № 826/15007/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Гуцалюк Т.В., представника відповідача-1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України, державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- скасувати рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» у відношенні позивача;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України встановити відсотки втрати працездатності для позивача за наслідками виробничої травми від 31 грудня 1999 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Відповідач-1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та, з урахуванням уточнення вимог апеляційної скарги, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 грудня 1999 року працюючи шлаковиком копрового цеха ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» при виконанні своїх обов'язків, обумовлених трудовим договором, ОСОБА_2 було тяжко травмовано. Внаслідок інциденту позивачу були спричинені пошкодження челюсті та слуху.

Про факт отримання позивачем виробничої травми за його заявою було складено акти ф.Н-1 № 6/1-09 та Н-5 від 17 квітня 2009 року.

Робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування м. Запоріжжя, позивача було направлено на огляд до районної МСЕК на предмет встановлення відсотків втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми, однак за висновком МСЕК від 22 грудня 2010 року по наслідкам травми у позивача була встановлена відсутність стійкої втрати працездатності.

Не погодившись із висновками районної МСЕК, ОСОБА_2 звернувся до обласної МСЕК щодо його повторного огляду. На засіданні обласної МСЕК, яке відбулось 04 жовтня 2011 року позивачу було відмовлено у підвищенні відсотків втрати працездатності внаслідок виробничої травми, з тих підстав, що комісія не вбачала стійкого розладу функцій органу слуху, пов'язаного з виробничою травмою.

05 жовтня 2011 року позивач звернувся до КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР Управління охорони здоров'я Запорізької обласної державної адміністрації щодо необхідності повторного огляду із залученням додаткових незалежних спеціалістів, однак йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду (а.с. 53).

Поряд з цим, за рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 12 травня 2010 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області, нещасний випадок що стався 31 грудня 1999 року з ОСОБА_2 судом було визнано таким, що пов'язаний з виробництвом.

На підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 15 грудня 2011 року у справі № 2-а-13042/201 (а.с. 49) було призначено судово-медичну експертизу, за висновками якої - між подіями 31 грудня 1999 року та встановленим у ОСОБА_2 порушенням слуху існує причинно-наслідковий зв'язок (висновок експерта № 168-ая/12 від 07 червня 2012 року; а.с. 55-61).

У зв'язку із наведеним, постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 09 серпня 2012 року у вказаній справі зобов'язано КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР Управління охорони здоров'я Запорізької обласної державної адміністрації здійснити в рамках висновків судово-медичної експертизи переогляд на МСЕК ОСОБА_2 на предмет встановлення йому стійкої втрати працездатності та можливого призначення групи інвалідності внаслідок виробничої травми, яка мала місце 31 грудня 1999 року (а.с. 62-65).

У подальшому, медекспертна справа ОСОБА_2 була переправлена з КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР Управління охорони здоров'я Запорізької обласної державної адміністрації до Харківського обласного центру МСЕ.

З матеріалів справи судом встановлено, що Харківським обласним центром МСЕ було надано доручення провести переогляд ОСОБА_2 ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України», відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317.

Листом ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» від 10 грудня 2013 року № 184/12 ОСОБА_2 було запрошено на огляд, що мав відбутись 24 грудня 2013 року, однак на засідання комісії позивач не прибув (а.с. 104).

За результати переогляду медекспертної справи позивача 24 грудня 2013 року, ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» було вирішено підтримати рішення МСЕК Запорізької та Харківської областей та консультативний висновок Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності за наслідками виробничої травми від 31 грудня 1999 року (а.с. 8).

Як зазначив відповідач-2 у запереченнях проти позову, таке рішення було прийнято з огляду на те, що на момент травми у хворого відсутні дані в медичній документації про механічне пошкодження слухового апарату, а тому встановити зв'язок туговухості в майбутньому з виробничою травмою неможливо.

Не погоджуючись а таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов частково:

- визнав протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо не проведення перевірки рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року;

- визнав протиправними дії Міністерства охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо направлення інформації позивачу у вигляді листа від 18 серпня 2014 року № 16.06-М-6210-1/8089-96 про підтримання рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року;

- зобов'язав Міністерство охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» провести перевірку рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року з урахуванням висновку експерта № 168-ая/12 від 15 грудня 2011 року Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи та залученням необхідних фахівців.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка рішень МСЕК Запорізької та Харківської областей та оформлення рішення ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» 24 грудня 2013 року відповідачем-2 не проводилась, відповідне рішення не оформлялась, а інформація надана позивачу в листі від 18 серпня 2014 року № 16.06-М-6210-1/8089-96 про підтримання рішень МСЕК Запорізької та Харківської областей та консультативний висновок Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності за наслідками виробничої травми від 31 грудня 1999 року не відповідає дійсності. Тому оскільки у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржено саме рішення суб'єкта владних повноважень, а такого рішення щодо позивача в межах спірних правовідносин винесено не було, позовні вимоги про скасування рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» у відношенні позивача, задоволенню не підлягають. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що виходячи з повноважень ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» встановлення відсотків втрати працездатності не належить до його компетенції.

Не зважаючи на це, суд першої інстанції вирішив вийти за межі позовних вимог, обравши достатній, на його думку, спосіб захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» № 2961-IV від 06.10.2005 зазначено, що інвалідність і ступінь втрати здоров'я повнолітніх хворих встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, а неповнолітніх - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Медико-соціальні експертні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності особи, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання; види трудової діяльності, рекомендовані для інваліда за станом його здоров'я; причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли в дитинстві, уродженим дефектом; ступінь втрати здоров'я, групу, причину, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності у хворих для направлення їх у стаціонарні установи соціального обслуговування; медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.

Медико-соціальні експертні комісії здійснюють організацію робіт щодо вивчення виробничих, медичних, психологічних, екологічних, соціальних причин виникнення інвалідності, її рівня і динаміки.

Медико-соціальні експертні комісії зобов'язані забезпечити своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх хворих, інвалідів, а лікувально-консультативні комісії лікувально-профілактичних закладів - дітей-інвалідів стосовно інвалідності і ступеня втрати здоров'я.

Медико-соціальні послуги з огляду повнолітніх осіб і послуги лікарсько-консультативних комісій з огляду неповнолітніх надаються безоплатно.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 «Питання медико-соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення-1) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Положення-2).

Відповідно до п.п. 4, 5, 13, 19, 20, 22 Положення-1 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, зокрема: проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх; повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (наказ МОЗ «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» № 561 від 05.09.2011; далі - Інструкція).

Відповідно до пп. 1.10 п. 1 Інструкції, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Пунктом 25 Положення-2 передбачено, що рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Проаналізувавши наведені вище норми, колегія суддів дійшла висновку, що Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України повинна була на засіданні у повному складі повторно провести перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих МСЕК Запорізької та Харківської областей, у тому числі шляхом вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму позивача, провести опитування хворого (позивача), застосувати необхідні лабораторні, функціональні та інші методи дослідження, об'єктивно обстежити та оцінити стан всіх систем організму позивача. За результатами проведення вказаних дій більшістю голосів членів комісії відповідач-2 мав прийняти відповідне рішення, яке вноситься до акта огляду та протоколу засідання комісії, який підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Матеріали справи містять лише лист №8/10 від 16.01.2014 (а.с. 100) та №16.06-М-6210-1/8089-96 від 18.08.2014, в яких відповідач-2 повідомляє про підтримку комісією рішень обласних МСЕК. Однак, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду, відповідачами не було надано як акта огляду так і протоколу засідання комісії, які б засвідчили розгляд прийнятих МСЕК Запорізької та Харківської областей щодо позивача висновків, вчинення наведених вище дій та прийняття на засіданні комісії відповідного рішення.

За таких обставин, колегія суддів ставить під сумнів той факт, що засідання Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров'я України щодо розгляду питання позивача взагалі відбувалось та приймалось певне рішення. У зв'язку з цим, за відсутності предмету спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині скасування рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» у відношенні позивача.

Правильною є позиція суду першої інстанції і щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України встановити відсотки втрати працездатності для позивача за наслідками виробничої травми від 31 грудня 1999 року, оскільки такими повноваженнями Міністерство охорони здоров'я України, як центральний орган виконавчої влади, не наділено.

Окрім того, колегія судді вважає за необхідне додатково зазначити, що встановлення відсотків втрати працездатності віднесено до виключних повноважень міських, міжрайонних, районних комісій (пп. 1 п. 1 Положення-1). Адміністративний суд не вправі підміняти орган, до компетенції якого віднесено прийняття певних рішень, що стосуються його дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 ст. 11 КАС передбачає можливість виходу за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, встановивши, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, суд першої інстанції з метою повного захисту прав, свобод та інтересів фізичної особи - позивача, на виконання головного завдання адміністративного судочинства правомірно вийшов за межі позовних вимог та обрав спосіб захисту порушених прав, з яким колегія суддів погоджується частково, з огляду на таке.

У зв'язку з фактичним непроведенням засідання комісії відповідача-1 щодо питань, порушених позивачем та неприйняттям за результатами розгляду цих питань відповідного рішення, доцільним є визнання протиправними дій Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо направлення інформації позивачу у вигляді листа від 18 серпня 2014 року № 16.06-М-6210-1/8089-96, який містив недостовірну інформацію про нібито прийняте комісією рішення.

Крім того, з огляду на викладене, доцільним у даному випадку також є визнання протиправною бездіяльності Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо не проведення перевірки рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року та зобов'язання провести вказану перевірку.

Однак, виходячи за межі позовних вимог, суд першої інстанції у резолютивній частині рішення боржником зазначає Міністерство охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України». Разом з цим, ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» не є структурним підрозділом чи іншим органом, утвореним у структурі Міністерства охорони здоров'я України. Відповідачі є окремими юридичними особами та в силу ч. 1 ст. 174 Цивільного кодексу України не відповідають за зобов'язаннями один одного. Міністерство охорони здоров'я України є виключно засновником ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» та не наділено повноваженнями медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на це, визначення у резолютивній частині оскаржуваного рішення боржником Міністерство охорони здоров'я України колегія суддів вважає недоречним, а тому рішення суду в цій частині слід змінити, зазначивши боржником виключно Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції правильно вирішено по суті справу, однак неправильно застосовано норми права та помилково задоволено позов до неналежного відповідача, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року, замінивши у резолютивній частині рішення неналежного відповідача з «Міністерства охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» на «Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України».

Керуючись ст.ст. 160, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року змінити, замінивши у резолютивній частині рішення неналежного відповідача з «Міністерства охорони здоров'я України в особі Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» на «Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України».

У зв'язку з цим, викласти пункти 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року у наступній редакції:

« 3. Визнати протиправною бездіяльність Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" щодо не проведення перевірки рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року.

4. Визнати протиправними дії Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" щодо направлення інформації позивачу у вигляді листа від 18 серпня 2014 року № 16.06-М-6210-1/8089-96 про підтримання рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року.

5. Зобов'язати Державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" провести перевірку рішень МСЕК №3 Запорізької області від 11 вересня 2012 року, МСЕК Харківської області від 28 листопада 2012 року та консультативного висновку Інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська про відсутність підстав для встановлення відсотків втрати працездатності ОСОБА_2 за наслідками виробничої травми отриманої ним 31 грудня 1999 року з урахуванням висновку експерта № 168-ая/12 від 15 грудня 2011 року Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи та залученням необхідних фахівців.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 07.04.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.