Справа № 404/2327/15-а(2-а/404/263/15)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2016 рокусправа № 404/2327/15-а(2-а/404/263/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2015 року справа № 404/2327/15-а(2-а/404/263/15) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу ДПС ВДАІ Гололобова Андрія Михайловича про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу ДПС ВДАІ Гололобова Андрія Михайловича, в якому просив скасувати постанову ПС2№249462 від 27.03.2015 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що інспектором взводу ДПС ВДАІ Гололобовим А.М. в порушення норм закону винесено спірну постанову серії ПС2 № 249462 від 27.03.2015 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення п. 16.14 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП. При цьому, під час винесення постанови інспектором Гололобовим А.М. не було враховано пояснень щодо незгоди з протоколом та відмовлено у залученні письмових пояснень та показань свідка. Також, належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 надано не було, відеозапис, зазначений в протоколі, не можна вважати допустимим доказом з огляду на те, що його здійснено на технічному приладі, який у якості технічних засобів, що застосовуються для фіксування порушень правил дорожнього руху, не значиться та не є сертифікованим.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Зокрема, суд послався на те, що сертифікація технічного засобу, який було застосовано відповідачем (відеокамера), не є обов'язковою, оскільки названий технічний засіб не включено до переліку спеціальних технічних засобів та приладів, затверджених наказом МВС України №33 від 01.03.2010 року, як такі, що повинні застосовуватись для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про відсутність належних доказів вини ОСОБА_1, а відтак і наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Зокрема посилається на те, що при складанні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення відповідачем використано дані несертифікованого вимірювального приладу, без врахування його технічних характеристик і похибок вимірювання.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Вказує, що надані ним докази, а саме копія відеофіксації правопорушення, підтверджують наявність з боку ОСОБА_1 порушень п.16.14 Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором взводу ДПС ВДАІ Гололобовим Андрієм Михайловичем винесено постанову серії ПС2 №249462 від 27 березня 2015 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн..

Як вбачається із постанови, 27 березня 2015 року о 13.57 год. ОСОБА_1 на перехресті вулиць Волкова та Бєляєва в м. Кіровограді, рухаючись по головній дорозі, котра на перехресті змінює напрямок руху головної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу, котрий наближався праворуч, чим порушив пункт 16.14 Правил дорожнього руху.

Вважаючи протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №249462 від 27 березня 2015 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена на підставі протоколу про порушення вимог п.16Правил дорожнього руху та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі, складеному відповідачем, йдеться про те, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шкода» н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Волкова та Бєляєва, рухаючись по голоній дорозі, котра змінює напрямок руху головної дороги, на перехресті не надав перевагу в русі транспортному засобу, котрий наближався праворуч, чим порушив вимоги п.16.4 Правил дорожнього руху.

В названому протоколі також міститься пояснення позивача про те, що п.16.4 Правил дорожнього руху він не порушував, так як уступив дорогу транспортному засобу, якому міг створювати перешкоду ( згідно подальших пояснень та відеозаписів «Таврія» зеленого кольору), що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач наполягав на тому, що він не вчиняв дій, які зумовили зміну напрямку руху або швидкості для інших транспортних засобів.

Відповідно до п.16.14 Правил дорожнього руху «Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг».

Відповідно до п.16.12 Правил дорожнього руху «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч».

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху «дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість».

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №790316 від 27 березня 2015 року відповідачем було додано копію відео-фотофіксації обставин, що потягли за собою складання протоколу та наявність спору, що виник між сторонами.

Позивач, посилаючись в апеляційній скарзі на неналежність наданого відповідачем доказу, вказав, що пристрій, з якого інспектором Гололобовим А.М. здійснено фіксацію події, є несертифікованим вимірювальним приладом, використовуючи який неможливо врахувати його технічні характеристики і похибки вимірювання.

В судовому засіданні позивач, зокрема, пояснив, що названий відеозапис не надає можливості з'ясувати відстань, яка мала місце між автомобілем «Шкода», що належить позивачу, та транспортним засобом, що наближався праворуч, а також встановити обставини щодо зміни швидкості названого транспортного засобу, який не змінював напрямок руху.

Із зазначеним погоджується і колегія суддів та вказує наступне.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2010 року №33 затверджений перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Відповідно до пп. 19.2 Інструкції № 111 забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

З наведеного вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами, одним з яких є відеозапис.

Відеозапис може бути таким доказом виключно за умови правомірності його здійснення, тобто на технічному пристрої, який відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, та законно використовувався суб'єктом владних повноважень.

Натомість відповідачем жодних реквізитів, як то назви, моделі, серійного номера застосованого ним технічного пристрою до суду надано не було, що унеможливлює його ідентифікацію та співставлення з переліком технічних засобів, дозволених до використання для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, а також встановлення певної відстані, швидкості руху та можливих похибок вимірювання у роботі з ним.

З урахування того, що ані у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №790316 від 27 березня 2015 року, ані у спірній постанові про адміністративне правопорушення від ПС2 №249462 від 27 березня 2015 року відповідачем не вказано жодних відомостей щодо правомірності застосування технічного пристрою, на якому здійснювався відеозапис маневру, вчиненого позивачем, та взагалі не зафіксовано факту його застосування, а також не надано суду будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке регламентовано ч. 2 ст. 122 КпАП, колегія суддів приходить до висновку про неможливість встановлення вини ОСОБА_1 та недоведеність належними доказами правомірності винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду достатніх та допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу такого правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування постанови суду першої інстанції, з огляду на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи і порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2015 року у справі № 404/2327/15-а(2-а/404/263/15) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №249462 від 27 березня 2015 року, винесену інспектором взводу ДПС ВДАІ Гололобовим Андрієм Михайловичем стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Постанова суду складена в повному обсязі 29.03.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун