Справа № 817/125/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/125/16

22 лютого 2016 року 10год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Федуна Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання відмову протиправною та зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, відповідач), в якому просить:

визнати відмову ГУ Держгеокадастру у Рівненській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності - протиправними діями;

зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до поданого клопотання №1002/0/37-15 від 12.10.2015.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувшись до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, отримав від останнього лист, відповідно до якого повернуто матеріали без прийняття відповідного рішення. В листі міститься вимога про долучення в обов'язковому порядку довідки Новоукраїнської сільської ради про те, що земельна ділянка перебуває в користуванні позивача. Вказані дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області позивач вважає протиправними, та такими, що суперечать ст.118 Земельного кодексу України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх з підстав, викладених в адміністративному позові.

В обґрунтування заперечень на адміністративний позов відповідач зазначив, що надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснюється добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які встановлюються на земельні торги. А відтак до моменту завершення земельних торгів ГУ Держгеокадастру у Рівненській області не вправі розпоряджатися земельною ділянкою. Крім того, позивачем в обов'язковому порядку необхідно надати довідку Новоукраїнської сільської ради про те, що земельна ділянка перебуває в користуванні позивача. Представник відповідача просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в письмових запереченнях (а.с.21-23).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

12.10.2015 вх.№1002/0/37-15 до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області надійшла заява з додатками ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.7, 8-9).

Листом від 28.10.2015 №31-17-77.53-2035/22-15 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повернуло позивачу матеріали без прийняття відповідного рішення(а.с.10).

З посиланням на наказ Держземагентсва України від 22.10.2014 №343 «Про Методичні рекомендації щодо підготовки територіальними органами Держземагенства до продажу на земельних торгах прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів виконавців земельних торгів», за результатами аналізу відповідної землевпорядної документації та даних Державного земельного кадастру, звернень фізичних та юридичних осіб про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснюється добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які встановлюються на земельні торги. Поряд з цим, у довідці зазначено, що надання земельної ділянки у власність буде здійснене долучивши в обов'язковому порядку довідку Новоукраїнської сільської ради про те, що земельна ділянка перебуває в користуванні позивача, вказавши рік надання у користування та цільове призначення.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист-відповідь Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 19.11.2015 №ДС-31-28-1000.13-14843/23-15 на звернення ОСОБА_1, в якому містяться аналогічні обґрунтування відмови передачі у власність земельної ділянки (а.а.11-12).

Вважаючи відмову безпідставною та незаконною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 6 ст.118 цього кодексу закріплено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Також, у ч. 7 цієї статті зазначається, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, кожен громадянин України має установлене цим Кодексом, право на одноразове безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства та садівництва в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Для реалізації цього права громадянин подає до уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

В матеріалах справи наявні докази того, що заява ОСОБА_1 про надання безкоштовно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства повністю відповідала вимогам Земельного кодексу, в тому числі до неї було додано графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

Натомість, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З аналізу наведених норм права встановлено, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому жодних доказів невідповідності указаного позивачем бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку - відповідачем не надано.

Як видно зі змісту листа-відмови від 28.10.2015 №31-17-77.53-2035/22-15, відповідач в якості єдиної підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вказав те, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, включена до Переліку земельних ділянок, що пропонуються для продажу прав оренди на них на земельних торгах, крім тих, які перебувають у користуванні громадян, що підтверджується рішенням/довідкою місцевої ради за місцем знаходження відповідної ділянки.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявна копія довідки про Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди яких виставляються на земельні торги окремими лотами (а.с.26).

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Земельного кодексу України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови (ч. 2 ст. 136 Земельного кодексу України).

Частиною 3 ст. 136 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

З наведених норм Земельного кодексу України слідує, що Перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та прав на них, які виставляються на земельні торги визначається організатором земельних торгів і заборона щодо відчуження встановлена саме на ті земельні ділянки, які включені до Переліку. У свою чергу, до вказаного Переліку може бути включено земельну ділянку тільки за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільних прав.

Відповідно до пункту 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051) кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем включено до Переліку не сформовані згідно з вимогами земельного законодавства земельні ділянки, в тому числі їм не присвоєні кадастрові номери та конкретні місце розташування не визначені.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи відповідача про включення земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, а відтак відмова позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з цих підстав є необґрунтованою.

Крім того слід врахувати, що така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як включення тієї чи іншої земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону - безпосередньо не передбачена ст.118 Земельного кодексу України.

Поряд з цим, абз.16 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України закріплюється, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на вищенаведене, суд вважає протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безкоштовно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, що розташована за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до поданого клопотання №1002/0/37-15 від 12.10.2015, то суду необхідно зазначити наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цими приписами Основного Закону України втілено загальновідому формулу обмеження дискреційних повноважень органів державної влади (дозволено лише те, що передбачено законом), тобто органи одних гілок державної влади не вправі перебирати на себе функції і повноваження інших гілок влади.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З цього слідує, що дія щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки є дискреційним повноваженням суб'єкта владних повноважень, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів.

З аналізу наведених норм вбачається, що адміністративний суд не має повноважень щодо зобов'язання відповідача вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

А тому, вимога позивача про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до поданого клопотання №1002/0/37-15 від 12.10.2015 - не підлягає задоволенню.

Натомість, суду необхідно звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути в порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га на території Новоукраїнської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства та прийняття рішення за результатами вказаного клопотання відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути в установленому статтею 118 Земельного кодексу України клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення за результатами розгляду вказаного клопотання відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.