Справа № 303/1361/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Мукачево Справа №303/1361/16-а 2а/303/77/16

Номер рядка стат. звіту 17

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) Управління патрульної поліції у м. Мукачеві та м. Ужгороді Закарпатської області

до відповідача (2) інспектора роти №8 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві рядового поліції ОСОБА_2-В.С.

про визнання дії неправомірними та скасування постанови від 23.02.2016 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.03.2016 року до участі у розгляді справи у якості співвідповідача було залучено інспектора роти №8 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві - рядового поліції ОСОБА_2-В.С.

Позовні вимоги обґрунтовується доводами про неправомірність винесення відповідачем (2) відносно позивача оспорюваної за предметом позову постанови щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 255 гривень.

Як на підставу для задоволення переданого на розгляд суду позову, ОСОБА_1 посилається на те, що він виконав вимоги наказового дорожнього знаку «Рух праворуч», що зазначено і в складеній відносно нього постанові серії ПС2 №728659 від 23.02.2016, тому накладення на нього адміністративного стягнення вважає неправомірним.

Також, за доводами позивача, встановлений на перехресті вулиць ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дорожній знак «Рух праворуч» не відповідає вимогам п. 4.2. діючих Правил дорожнього руху України.

Позивач в судові засідання не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 10), при цьому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача (1) у поданому суду запереченні від 17.03.2016 року (а.с. 16) та у судовому засіданні по справі 17.03.2016, позовних вимог не визнав з посиланням на те, що у винесеній відносно позивача постанові зазначено, що ОСОБА_1 у зоні дії знаку «Рух праворуч» здійснив рух «лівоворуч» і таке слово можна вважати зрозумілим, хоча і рідко вживаним, тобто він здійснив рух ліворуч, незважаючи на передбачену дорожнім знаком необхідність здійснення руху лише праворуч.

Представник відповідача (1) також наголосив та тому, що незважаючи на те, що в чинній редакції Правил дорожнього руху знак «Рух праворуч» має «дещо інший вигляд», ніж той, який був встановлений на перехресті вулиць ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в м. Мукачево, однак вказана обставина не звільняє водіїв транспортних знаків від необхідності виконання вимог попередніх знаків.

Крім того, представник відповідача (1) просив суд дослідити технічні носії інформації, на яких зафіксовано і сам факт вчинення адміністративного правопорушення, і процес складання адміністративних матеріалів, з опитуванням свідків події та вивчення доказів на місці.

Відповідач (2) у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

23 лютого 2016 року інспектором роти №8 Батальйону УПП у м. Мукачево та м. Ужгороді, рядовим поліції ОСОБА_2-В.С. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №728659 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 11).

В постанові зазначено, що ОСОБА_1 23 лютого 2016 року о 19 годині, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», д./н. АО 99-96 АХ, по вул. Ярослава Мудрого в м. Мукачево, здійснив поворот праворуч в зоні дії знаку 4.2 «Рух праворуч», чим порушив вимоги п. 4.2 Правил дорожнього руху України.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй..

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Висловлюючи свою правову позицію по відношенню до вищевказаних приписів чинного законодавства Конституційний Суд України в своєму рішенні (п. 4) від 22.12.2010 року 23-рп/2010 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)) вказав, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64). Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до наступного висновку.

Диспозиція частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, серед іншого, нормативне правило відносно заборони водіям проїжджати на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушувати інші правила дорожнього руху.

Фактичний аналіз змісту оспорюваної за предметом позову постанови свідчить проте ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом АО 9996 АХ, здійснив поворот праворуч в зоні дії знаку 4.2 «Рух праворуч», за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з наданого позивачем фотознімку місця розташування дорожнього знаку «Рух праворуч» вбачається, що такий розташований на перехресті вулиць ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в м. Мукачево та вказує на необхідності здійснення водіями руху праворуч.

Отже, із самої постанови слідує те, що позивач виконав вимоги наказового дорожнього знаку «Рух праворуч».

Будь яких інших фактичних даних, які б безпосередньо та однозначно підтверджували факт здійснення позивачем руху ліворуч на автомобілі з державним номерним знаком АО 9996 АХ в зоні дії наказового знаку «Рух праворуч», матеріали справи не містять.

У дослідженому судом технічному носії інформації, які надав представник відповідача (1) міститься лише відеозапис процесу складання протоколу відносно водія ОСОБА_1 та момент здійснення руху ліворуч автомобілем, який неможливо конкретно ідентифікувати, в тому числі за державним номерним знаком.

Посилання представника відповідача (1) на те, що у складений відносно ОСОБА_1 постанові зазначено про здійснення ним руху «лівоворуч» у зоні дії наказового знаку «Рух праворуч» судом відхиляється з огляду на те, що уповноважена на винесення такого роду постанов посадова особа повинна користуватися термінологією (понятійним апаратом, дефінітивними визначеннями), які передбачені (містяться) Правилами дорожнього руху, для можливості однозначного, буквального та безальтернативного сприйняття інформації, яка міститься у документах, які склав працівник поліції, оскільки за порушення Правил дорожнього руху і була складена відносно позивача оспорювана за предметом позову постанова, а не за порушення чогось іншого.

Суд також констатує те, що санкція частини першої статті ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає вид і розмір покарання за порушення вимог дорожніх знаків у вигляді штрафу від пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За визначенням, яке міститься у ст. 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штрафом є грошове стягнення, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, за основу для визначення розміру адміністративного стягнення, яке підлягає накладенню на порушника у вигляді штрафу береться неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що на час винесення оскаржуваного акту складав 17 (сімнадцять) гривень.

Натомість розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення (а.с. 11) визначено субєктом владних повноважень у вигляді конкретної грошової суми (255,00 грн.), що не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По відношенню до цього слід зазначити, що уповноважений на застосовування адміністративних санкцій орган, може вказати їх конкретний грошовий вираз, однак визначити міру відповідальності має тільки у встановленому законодавством виді, яким у даному конкретному випадку є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

За таких обставин справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, із скасуванням судом оскаржуваної за предметом позову постанови.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 17, 69 71, 158 - 163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Визнання дії інспектора роти №8 батальйону УПП у м. Ужгороді та м.Мукачеві рядового поліції ОСОБА_2-В.С.- неправомірними.

3. Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №728659 від 23.02.2016 р. - скасувати, провадження у справі закрити.

4. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Кость