Справа № 817/682/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/44406/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року

у справі № 817/682/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Агроресурс»

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, позов Приватного акціонерного товариства «Агроресурс» (далі - ПрАТ «Агроресурс»; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 24 січня 2014 року, № від 24 січня 2014 року, № від 24 січня 2014 року, № від 24 січня 2014 року та № від 24 січня 2014 року. Присуджено на користь позивача з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ «Агроресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року, за результатами якої складено акт № 8/17-16-22-01/24175498 від 13 січня 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 24 січня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 829 206,00 грн. (663 365,00 грн. - основний платіж, 165 841,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 24 січня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 427 087,00 грн. (341 669,00 грн. - основний платіж, 85 418,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 24 січня 2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 6 250,00 грн.; № від 24 січня 2014 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 8 833,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 416,50 грн.; № від 24 січня 2014 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 11 269,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 44.1 статті 44, пункту 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з: неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей (зварювального дроту, болтів, гайок, гвинтів, згонів прямих, перехідників, термометрів, повітрявідвідників тощо) в Товариства з обмеженою відповідальністю «Авдекс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквитенс Сервис», Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд-Захід» з огляду на непідтвердження реального характеру здійснених операцій належним чином оформленою транспортною документацією, а також відсутність у постачальників у достатній кількості трудових та виробничих ресурсів; безпідставним включенням до складу витрат вартості придбаних послуг з просування товару торгових марок «Данко», «Рівнетерм», «ОК» на російському та казахському ринках опалювальної техніки в Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фініст» з підстав непов'язаності названих послуг з господарською діяльністю товариства, оскільки право власності на товар, щодо якого позивачу надавались послуги з просування, вже перейшло до його контрагента, тобто корисний ефект від наданих послуг отримав у даному випадку саме послугонадавач; безпідставним віднесенням до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість сум, сплачених на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроіндекс-Промо», Дочірнього підприємства «Експо Лайн», Дочірнього підприємства «Прем'єр Експо» за участь у виставках, облаштування виставкових стендів тощо внаслідок ненадання документальних доказів участі працівників ПрАТ «Агроресурс» у відповідних виставках; незаконним включенням до скалу витрат вартості сировини (листів сталевих, труб тощо) разом з вартістю зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, що призвело до заниження собівартості виготовленої та реалізованої продукції на 1 095 644,00 грн.

Крім того, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем пункту 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення), з огляду на видачу готівкових коштів підзвітним особам без повного звітування за раніше отримані під звіт суми.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності відповідного платника.

В даній ситуації судами з'ясовано, що реальний характер господарських операцій з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Авдекс», ТОВ «Аквитенс Сервис», ТОВ «Конкорд-Захід» засвідчується належним чином оформленими видатковими та податковими накладними, банківськими виписками, документами на підтвердження оприбуткування товару та його використання у власній господарській діяльності, а саме - для виробництва опалювальної техніки.

Контролюючим органом, крім того, не заперечується, що розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Доводи відповідача про неподання платником доказів транспортування товарно-матеріальних цінностей у процесі виконання оспорюваних операцій також не спростовують їх реальності. Так, у матеріалах справи містяться копії товарно-транспортних накладних, якими засвідчено перевезення товару від ТОВ «Авдекс». Відсутність в окремих випадках товарно-транспортної документації, що складається при перевезенні товару, зумовлена, як встановлено судовими інстанціями, транспортуванням позивачем придбаної продукції на умовах самовивозу без залучення автоперевізника, що не передбачає оформлення товарно-транспортних накладних.

Надаючи оцінку правомірності віднесення ПрАТ «Агроресурс» до складу витрат вартості придбаних у ТОВ «ТД «Фініст» послуг з організації просування товарів (торгових марок) позивача на російському та казахському ринках опалювальної техніки, суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно врахували наявні у товариства акти виконаних робіт, які містять всі обов'язкові реквізити первинного документа, визначені частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV, а також необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст наданих послуг та їх вартість, документи на підтвердження оплати наданих послуг, рекламні матеріали, докази проведення спільних виставок та семінарів.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи податкового органу про відсутність зв'язку придбаних у ТОВ «ТД «Фініст» послуг з господарською діяльністю позивача, позаяк спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів, що реалізуються ПрАТ «Агроресурс» у торгівельних мережах контрагента, шляхом їх популяризації серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для товариства.

Посилання відповідача на те, що відповідні операції з просування товару здійснюються покупцем (ТОВ «ТД «Фініст») стосовно товару, право власності на який вже перейшов до нього, не спростовує їх економічну цінність саме для позивача. Адже, хоча діяльність з просування товару в торгівельній мережі контрагента передбачає і його економічний інтерес у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його виробника (постачальника).

Мотивуючи правомірність понесення витрат (з урахуванням податку на додану вартість) на участь у виставках, організованих ДП «Прем'єр Експо» та ТОВ «Євроіндекс-Промо», а також на придбання послуг з дизайну, монтажу, оздоблення, експлуатації та демонтажу стендів у ДП «Експо Лайн», позивач долучив до матеріалів справи належним чином оформлені: акти надання послуг; податкові накладні; накази на відрядження та авансові звіти працівників товариства про фактично понесені ними витрати на участь у виставках; шляхові листи, які підтверджують перевезення виставкової опалювальної продукції; звіти, дипломи учасників, перелік продукції для експонування на виставках «Аква-Терм Київ 2013» (організатор ДП «Прем'єр Експо») та «МаРГо 2013» (організатор ТОВ «Євроіндекс-Промо»).

Суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання податкового органу на ненадання деяких з представлених документів (зокрема, тих, що безпосередньо підтверджують участь працівників ПрАТ «Агроресурс» у виставках) на перевірку, як на підставу для висновку про законність здійснених донарахувань за цим епізодом.

Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Надаючи оцінку об'єктивності доводів контролюючого органу про завищення товариством собівартості виготовленої та реалізованої продукції на 1 095 644,00 грн., суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в акті перевірки № 8/17-16-22-01/24175498 від 13 січня 2014 року наведено лише проводки бухгалтерського обліку товариства без висвітлення будь-яких сумнівів щодо їх правильності та без конкретизації відповідних порушень, в той час, як за правилами пункту 5.2 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Більш того, як з'ясовано судами, наведені доводи ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області спростовуються висновком експертного економічного дослідження № 7359 від 14 травня 2014 року, проведеного Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Вирішуючи питання про законність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 24 січня 2014 року, судові інстанції встановили, що в охоплений перевіркою період видача готівкових коштів під звіт здійснювалась товариством після повного звітування конкретною особою за раніше видані під звіт суми, що, відповідно, нівелює доводи відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.11 глави 2 Положення.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.