Справа № 803/1787/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 876/12265/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 19.08.2013року звернулася з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 02.08.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: - згідно акту №141/17-3/НОМЕР_3 від 18.07.2013 р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ОСОБА_1 з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Техстандартпроект" за період з 01.01.2009 р. по 01.07.2012 р. було виявлено, що укладені з контрагентами договори містять ознаки нікчемності внаслідок чого позивачем були завищені витати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а також було занижено суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до державного бюджету; - всі проведені господарські операції відображені в податковому та бухгалтерському обліку на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що були надані податковому органу під час перевірки, а тому висновки, зроблені в акті перевірки є хибними, а винесені оскаржувані податкові повідомлення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що у зв'язку з допущеними порушеннями при формуванні витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у повній відповідності до вимог податкового законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем та дослідженні в судовому засіданні докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладених позивачем правочинів змісту фактичних господарських операцій, а також правильність відображення таких операцій в бухгалтерському обліку, а відтак свідчать про правомірність формування складу витрат та включення до складу податкового кредиту ПДВ за досліджуваними господарськими операціями.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що з 08.07.2013р. по 12.07.2013р. Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ОСОБА_1 з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Техстандартпроект" за період з 01.01.2009р. по 01.07.2012 р., про що складено акт перевірки №141/17-3/НОМЕР_3 від 18.07.2013 р.

Перевіркою встановлено вчинення позивачем наступних порушень законодавства: - п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1 п.198.2, п. 198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 135477 грн.; - ст.138, ст.163 та ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 101607 грн. 28 коп.

За результатами перевірки податковим органом 02.08.2013 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 156336 грн.75 коп., в тому числі: за основним платежем - 135477 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20859 грн.75 коп.; № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 127009 грн.10 коп., в тому числі: за основним платежем - 101607 грн.28 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25401 грн.82 коп.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що використані під час перевірки акти перевірки контрагентів свідчать про безтоварність господарських операцій. Дані твердження Луцької ОДПІ ґрунтуються на досліджених при проведенні перевірки даних по господарських операціях з контрагентами, а саме:

1) по ПП "Техстандартпроект" встановлено наступне.

Між позивачем та вказаним контрагентом були укладені договори поставки № 021203 від 02.12.2011р., № 041101 від 04.11.2011 р., № 061001 від 06.10.2011р., № 020902 від 02.09.2011р., №110801 від 11.08.2011р., № 040701 від 04.07.2011р., № 100602 від 10.06.2011р., № 080601 від 08.06.2011р., № 070601від 07.06.2011р., № 060602 від 06.06.2011р., № 010602 від 01.06.2011р., № 050505 від 05.05.2011р., № 310501 від 31.05.2011р., № 140401 від 14.04.2011р. які скріплені підписами та печатками сторін директором ПП "Техстандартпроект" та ФОП ОСОБА_1 відповідно до умов договорів позивачу було передано товар - запчастини до автомобільної техніки на загальну суму 812858 грн. 25 коп. Усі розрахунки проведені у безготівковому порядку, що підтверджується банківською випискою. Усі господарські операції були належним чином документально оформлені - виписані рахунки, видаткові та податкові накладні, які були надані для перевірки. Зауважень чи претензій з боку перевіряючих не було висловлено.

Крім того, в ході перевірки фінансово-господарських операцій між позивачем та приватним підприємством "Техстандартпроект" було враховано акт від 18.04.2013 року № 2243/22.4/36347845, в якому встановлено відсутність на підприємстві необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

2) з ТОВ "Медео-Захід" встановлено наступне.

В ході перевірки фінансово-господарських операцій між ПП "Техстандартпроект" та ТОВ "Медео-Захід" враховувався акт від 29.03.2013 року № 1651/22.5/35594018, в якому встановлено відсутність в товариства необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

З огляду на вищевикладене, податкова інспекція посилаючись на відсутність обґрунтованості розумних економічних або інших причин (ділової мети) дійшла висновку, що вказані платники податків (ПП "Техстандартпроект", ТОВ "Медео-Захід") не мали намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, що призвело до відображення податкового кредиту та валових витрат під час проведення "безтоварних" операцій без сплати грошових коштів та податків.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, усі господарські операції були належним чином документально оформлені. Дані документи були надані під час перевірки і зауважень з боку перевіряючих не було.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази дають змогу ідентифікувати, як юридичну так і господарську сутність укладених правочинів, їхніх учасників, а також грошову складову вчинених господарських операцій.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що наявність в акті перевірки протоколу допиту свідка ОСОБА_2 пояснень про купівлю продаж перелічених вище ТМЦ від ПП "Техстандартпроект" та ТОВ "Медео-Захід" не безпосередньо, а через посередника, свідчить про відсутність фактичних господарських відносин позивача з ПП "Техстандартпроект" та ТОВ "Медео-Захід", оскільки відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, висновки податкової перевірки, сформовані в акті №141/17-3/НОМЕР_3 від 18.07.2013 р., фактично ґрунтуються лише на актах перевірки від 29.03.2013 року № 1651/22.5/35594018 від 18.04.2013 року № 2243/22.4/36347845 відносно ПП "Техстандартпроект", ТОВ "Медео-Захід", а не на наявних документах бухгалтерського та податкового обліку наданих під час перевірки.

Про наявність зазначених обставин свідчить досліджений в судовому засіданні договір оренди нежитлового приміщення, в якому підприємець здійснює свою господарську діяльність.

Окрім того, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні направлення на перевірку та акту №141/17-3/НОМЕР_3 від 18.07.2013 р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ОСОБА_1 з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Техстандартпроект" за період з 01.01.2009 р. по 01.07.2012р., податковим органом проводилась виїзна перевірка платника податків. Однак, в судовому засіданні з пояснень представника позивача та представника відповідача - державного ревізора-інспектора ОСОБА_3, яка і проводила вищевказану перевірку було встановлено, що виїзна перевірка фактично проводилась в приміщенні Луцької ОДПІ, а не за місцезнаходженням платника податків, що суперечить вимогам пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, відповідно до приписів якого, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Однак, дану перевірку проведено з відома платника податків ОСОБА_1

Отже, з урахуванням наявних первинних документів на підставі яких ОСОБА_1 сформовано витрати та податковий кредит по взаємовідносинах із ПП "Техстандартпроект", а також з урахуванням наявних у матеріалах справи первинних документів, використання в подальшому отриманих позивачем ТМЦ у власній господарській діяльності, у суду відсутні підстави вважати, що діяльність ФОП ОСОБА_1 з контрагентами фактично не відбувалась. Податковим органом при проведенні перевірки фактично не лише не досліджено будь-яких первинних господарських документів, але й порушено порядок проведення перевірки, оскільки остання проводилась в приміщенні Луцької ОДПІ, а тому будь-які висновки податкової інспекції ґрунтуються не на досліджених доказах, а фактично на припущеннях, тобто є передчасними.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем та дослідженні в судовому засіданні докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладених позивачем правочинів змісту фактичних господарських операцій, а також правильність відображення таких операцій в бухгалтерському обліку, а відтак свідчать про правомірність формування складу витрат та включення до складу податкового кредиту ПДВ за досліджуваними господарськими операціями.

Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до частини 2 цієї ж норми, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що при винесенні податкових повідомлень-рішень № та № від 02.08.2013 р. відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства України та не було враховано усіх обставин, які мають значення для прийняття рішень. Таким чином, оскаржувані повідомлення-рішення є необґрунтованими, а відтак - протиправними та такими, що підлягають до скасування.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - залишити без задоволення.

постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 року у справі № 803/1787/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар