Справа № 820/1171/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 березня 2016 р. № 820/1171/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - Крицької Ю.О.,

представника відповідача - Демчана А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ"
до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області
про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо невизнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" з податку на додану вартість за лютий 2016 року; визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками, поданими датою їх фактичного отримання; зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області відобразити показники (дані) податкових декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками в інформаційних базах ДФС; визнати протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів №151020151 від 15.10.2015 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ"; зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області поновити договір № 151020151 від 15.10.2015 року про визнання електронних документів, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ"; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість 01.10.2015 року. Позивач, щомісячно подавав декларації, зокрема, з податку на додану вартість. Між позивачем та Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області укладено договір про визнання електронних документів з метою спрощення надання податкової звітності з використанням телекомунікаційних каналів зв'язку. На підставі зазначеного договору позивач зобов'язується подавати в електронній формі з дотриманням встановленого порядку податкову звітність та податкові накладні, що підлягають реєстрації у відповідності до п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а державна податкова інспекції зобов'язується приймати і реєструвати зазначені електронні документи. Однак, 16.02.2016 року вказаний договір відповідачем розірваний в односторонньому порядку з необґрунтованих причин, в результаті чого ТОВ "ВЕРФЕСТ" позбавляється можливості реєструвати в електронному реєстрі податкові накладні та здати звіти до контролюючого органу.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги та доводи адміністративного позову підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача, Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області позов не визнав. У письмових запереченнях на позов (а.с. 44-45) вказав, що між позивачем та Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області 15.10.2015 року укладено договір про визнання електронних документів з метою спрощення надання податкової звітності з використанням телекомунікаційних каналів зв'язку. За результатам робочої групи з метою проведення упереджувальних заходів щодо недопущення необґрунтованого формування податкового кредиту та вжиття профілактичних заходів щодо запобігання проявів тіньової економіки у частині комплексного виконання вимог наказу ДФС України від 28.07.2015 року №543 "Про запобігання комплексного контролю податкових ризиків з податку на додану вартість" ухвалено рішення щодо розірвання договору про визнання електронних документів з ТОВ "ВЕРФЕСТ". Проте, розірвання в односторонньому порядку Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області договору про визнання електронних документів жодним чином не обмежує права позивача, зокрема і щодо подання податкової звітності. У зв'язку із чим, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні відносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом з витягу №386 з реєстру платників податку на додану вартість встановлено, що позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 01.10.2015 року (а.с. 29).

Позивачем 12.03.2016 року подано до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року (а.с. 23).

Однак, податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2016 року прийнята не була з посиланням на порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 року №233, а саме: можливо розірвано договір про визнання електронної звітності (а.с. 24).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних дій відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Порядок оформлення та порядок подання податкової декларації регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, а також Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2013 року за № 2094/24626.

Згідно п.46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України передбачено право платника податків подавати за його вибором податкову декларацію засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (підпункт "в").

Наведеному праву кореспондує визначений у пункті 49.8 цієї ж статті Податкового кодексу України обов'язок контролюючого органу прийняти податкову декларацію. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою.

Приписами п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

За приписами п. 49.13 ст. 43 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

З аналізу вищевказаних положень діючого законодавства, суд доходить висновку, що відмова контролюючого органу (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації з підстав не передбачених приписами Податкового кодексу України не допускається, отже, відповідачем безпідставно та без дотримання норм діючого законодавства відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" у прийняті податкової декларації за лютий 2016 року.

Відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо невизнання податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" з податку на додану вартість за лютий 2016 року; визнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками, поданими датою їх фактичного отримання, є достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. № 765, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за № 217/24994, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

Для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників територіальні органи Міндоходів проводять оперативний облік надходжень:1) за податками, зборами, митними платежами на підставі документів, визначених Порядком взаємодії органів Міністерства доходів і зборів України та органів Державної казначейської служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 4 грудня 2013 року № 760/1031, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 грудня 2013 року за № 2193/24725; 2) за єдиним внеском на підставі документів, визначених Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 19 вересня 2013 року № 493/815, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 вересня 2013 року за № 1667/24199.

У разі несплати або неповної сплати митних платежів у встановлений строк такі платежі стягуються в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України. На суми податкового боргу органом Міністерства доходів і зборів формуються податкові вимоги за формою та в порядку, затвердженими наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. № 576 "Про затвердження Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків".

Таким чином, наведені положення законодавства дають підставу для висновку про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток та електронних баз податкової звітності правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету та задекларовані платником податків показники.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зобов'язання Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області відобразити показники (дані) податкових декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками в інформаційних базах ДФС є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів №151020151 від 15.10.2015 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ", суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 15.10.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Договір укладено в електронному вигляді. Підтвердженням укладення договору є квитанція № 2 (а.с. 28).

У квитанції №1 про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02.03.2016 року, контролюючий орган повідомив позивача, що не приймає подану ним податкову накладну за березень 2015 року, у зв'язку із порушенням вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 року №233, а саме розірвано договір про визнання електронних документів.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що умови договору повністю відповідають умовам Примірного договору про визнання електронних документів, що є додатком № 1 до Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої Наказом № 233.

Відповідно до розділу 6 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

З моменту укладання договору усі попередні домовленості та укладені правочини між платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність.

Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДФС нові посилені сертифікати ЕЦП, договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

У разі припинення дії договору надісланий платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Згідно з ч.ч. 1, ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєї згоди на розірвання договору не надавав, відповідне судове рішення не приймалось. Договір розірвано відповідачем в односторонньому порядку.

Більш того, жодної причини, яка слугувала підставою для розірвання договору відповідачем не зназначено.

Умовами договору визначено, що контролюючий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку у двох випадках: ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; зміна позивачем місця реєстрації.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу щодо ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або відсутності позивача за місцезнаходженням, що слугувало б підставою для одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів.

Відповідно до п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з ч. 1 ст. 16, ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Поряд з цим, відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з ЄДР, на дату розірвання договору відомості про юридичну особу - позивача є підтвердженими (а.с. 36-38).

Крім того, в матеріалах справи наявний договір оренди нежитлового приміщення №7/21-2015 від 31.08.2015 року та акт прийому - передачі до нього, з яких вбачається, що позивач орендує нежитлові приміщення, за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, 34 (а.с. 40-43).

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів, укладеного з позивачем 15.10.2015 року.

Отже, розриваючи договір про визнання електронних документів відповідач дія не на підставі, не у межах наділених законодавцем повноважень та не у спосіб встановлений чинним законодавством України.

Поряд із цим, суд зазначає, що оскільки встановлено протиправність дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів №151020151 від 15.10.2015 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ", то відповідно і позовна вимога про зобов'язання Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області поновити договір № 151020151 від 15.10.2015 року про визнання електронних документів, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" підлягає задоволенню як похідна.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд доходить висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевказаного, суд доходить до висновку про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" (61176, м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 34, ) судового збору у розмірі 6890.00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень нуль копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (61007, м. Харків, вул. Бекетова, 1, ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо невизнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" з податку на додану вартість за лютий 2016 року.

Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками, поданими датою їх фактичного отримання.

Зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області відобразити показники (дані) податкових декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" () з податку на додану вартість за лютий 2016 року з додатками в інформаційних базах ДФС.

Визнати протиправними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів №151020151 від 15.10.2015 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ".

Зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області поновити договір № 151020151 від 15.10.2015 року про визнання електронних документів, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ".

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФЕСТ" (61176, м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 34, ) судовий збір у розмірі 6890.00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень нуль копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (61007, м. Харків, вул. Бекетова, 1, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 01 квітня 2016 року.

Суддя Панченко О.В.