Справа № 824/2446/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2446/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

30 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Висновок службового розслідування від 04.11.2015;

- визнати незаконним та скасувати Наказ УМВС України в Чернівецькій області №1306 від 04.11.2015 про звільнення старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Першотравневого районного відділу УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати Наказ УМВС України в Чернівецькій області № 268 о/с від 04.11.2015 про звільнення старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Першотравневого районного відділу УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ;

- зобов'язати УМВС України в Чернівецькій області поновити його на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Першотравневого районного відділу УМВС України в Чернівецькій області починаючи з 04.11.2015;

- зобов'язати УМВС України в Чернівецькій області виплати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з УМВС України в Чернівецькій області на його користь 5 000, 00 грн. - моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на порушення відповідачем Законів України "Про міліцію", "Про державну службу", Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС та Дисциплінарного статуту.

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 29 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року та ухвалити нову, якою задовольнити в повному обсязі адміністративний позов. Аргументуючи доводи апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував та не дослідив всі обставини справи, які слугували підставами винесення наказу УМВС України в Чернівецькій області №1306 від 04.11.2015 про звільнення позивача старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Першотравневого районного відділу УПВС України в Чернівецькій області. Позивач зазначив, що винесення вказаного наказу передувало підтвердженню вини позивача, що свідчить про його безпідставність.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідачі по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників відповідачів.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивача, старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Першотравневого районного відділу УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2, Наказом №1306 від 04.11.2015 Про покарання та Наказом від 04.11.2015 №268 о/с По особовому складу звільнено із органів внутрішніх справ у запас збройних сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вказані накази прийняті на підставі висновків службової перевірки, зі змісту яких випливає, що 05.09.2015 близько 02.00 год. мобільною групою у складі співробітників ВІОС УКЗ, УДАІ УМВС та членів громадської ради при УМВС виявлено старшого оперуповноваженого СКР Першотравневого районного відділу УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2, який керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Чернівці, по вул. Руській 56 не впорався з керуванням вищезазначеного транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на огорожу. При перевірці документів на право керування транспортним засобом, в ОСОБА_2 було виявлено їх відсутність. Також, встановлено, що від останнього було відчутно різкий запах алкоголю з ротової порожнини, у зв'язку з чим йому було запропоновано проїхати до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру (ЧОНД) для проходження медичного освідчення. Згідно довідки ЧОНД від 05.09.2015 №1280, ОСОБА_2 від проходження медичного освідчення відмовився. За вказані порушення на ОСОБА_2 складено адміністративні протоколи, передбачені статтею 124, частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 126 КУпАП.

За вказаним фактом Наказом від 08.09.2015 №1067 УМВС України у Чернівецькій області призначено службове розслідування, результати якої зафіксовані у Висновку службового розслідування від 04.11.2015 (далі - Висновок).

Згідно змісту Висновку, службовим розслідуванням доведено зазначені вище факти щодо керування позивачем транспортним засобом у стані сп'яніння, порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, керуванні останнім без відповідних документів. Окрім того, встановлено, що позивач виражався нецензурною лайкою в громадському місці, нетактовно поводився щодо працівників міліції та громадських активістів, грубо порушив норми, які встановлюють правила дорожнього руху, громадський порядок, а також Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, тобто вчинив дисциплінарні проступки, за що підлягає притягненню до найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, предметом розслідування стала скарга ОСОБА_2 від 22.09.2015 адресована до МВС України, в якій вказані події зазначені по-іншому. Власне, ОСОБА_2 зазначив, що перебуваючи у власному авто він побачив біля нього підозрілих осіб, тому на своєму автомобілі почав рухатися в сторону Площі Центральної, при цьому не увімкнувши фари. В цей час він побачив як автомобілі марки "Мерседес-Бенс" та "Фольксваген" почали рухатись за ним, так, як у нього не було можливості зателефонувати на спецлінію " 102", він вирішив проїхати до приміщення Першотравневого РВ УМВС за допомогою до своїх колег. Рухаючись по вул. Сагайдачного, автомобіль марки "Мерседес-Бенс", неодноразово перекривав йому дорогу, у в'язку з чим він на перехресті вулиць Сагайдачного-Руської, не впорався з керуванням свого автомобіля, в наслідок чого допустив наїзд на огорожу. Потім до нього підійшов капітан міліції Опаєць М.М., який вийшов з автомобіля марки "Мерседес-Бенц", не надавши йому допомоги, почав ображати його та погрожувати неприємностями. По приїзду працівників ДАІ Опаєць М.М. намагався заштовхнути його в службовий автомобіль працівників ДАІ, застосувавши при цьому фізичне насильство, після чого його повезли на освідчення. Перебуваючи на території ЧОНД Опаєць М.М. і працівники ДАІ заламали йому руки та нанесли йому кілька ударів в область голови, після чого його було доставлено до приміщення ЧОНД, де він від проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп'яніння відмовився. В подальшому, незаконно працівниками ДАІ було складено адміністративні протоколи за статтею 124, частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 126 КУпАП.

Як встановлено судом з матеріалів справи, в ході перевірки опитаний Опаєць М.М., який надав свої пояснення стосовно зазначених вище подій. Також пояснив, що 04.09.2015 на виконання доручення начальника УМВС від 03.09.2015 №1/20р. "Про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання м. Чернівці" ним спільно з працівниками УДАІ та УКР УМВС області на території м. Чернівці проводилось відпрацювання.

Свідки - старший інспектора відділу ІОС УКЗ УМВС України в Чернівецькій області капітан міліції Опаєць М.М. та громадські активісти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в суді першої інстанції підтвердили пояснення, надані під час службового розслідування та пояснили, що обставини, наведені ОСОБА_2 не відповідають дійсності.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в ході службового розслідування та при прийнятті наказів № 1306 від 04.11.2015 та №268 о/с від 04.11.2015 діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений законом та з урахуванням всіх встановлених ним обставин.

Стосовно вимоги про визнання незаконним та скасування Висновку службового розслідування від 04.11.2015 суд першої інстанції зазначив, що в розумінні КАС України останній не є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки не породжує будь-яких наслідків для позивача, а лише встановлює обставини, які стали підставою прийняття рішення про звільнення.

Оскільки судом встановлено правомірність наказів УМВС України в Чернівецькій області №1306, №268 о/с від 04.11.2015, якими позивача звільнено з органів внутрішніх справ, суд першої інстанції не знайшов підстав для поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, на підставі наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ від 22.02.2006 № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 вищевказаного Статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 особа рядового і начальницького складу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складає Присягу працівника органів внутрішніх справ України, такого змісту:

"Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю.

Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону."

Приписами пунктів 1.1-1.3 Розділу ІV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за №628/209411) унормовано, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника. Норми професійної етики вимагають від працівника: поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними; постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій тощо. Працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Згідно з пунктом 3.17 Наказу МВС України від 16.03.2007 №81 "Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередженню надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу" до працівників, які керують транспортними засобами в стані сп'яніння, незалежно від наслідків слід приймати безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 6 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади.

Вимогами статті 14 вищевказаного Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Висновком службового розслідування затвердженим заступником начальника УМВС України в Чернівецькій області від 04 листопада 2015 року встановлений факт вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, які проявився у керуванні транспортним засобом у стані сп'яніння, порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, керуванні транспортним засобом без відповідних документів, вираженні нецензурною лайкою в громадському місці, нетактовній поведінці щодо працівників міліції та громадських активістів, грубому порушенні норм, які встановлюють правила дорожнього руху, громадського порядку, а також Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України. Вчинення позивачем дій, описаних у висновку службового розслідування є вчинком, що дискредитує звання працівника рядового і начальницького складу ОВС, в зв'язку з чим рекомендовано звільнити позивача з органів внутрішніх справ.

За підсумками проведеного службового розслідування зазначені дії позивача були розцінені, як вчинення проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу та є несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Підставою для звільнення позивача визначено пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, відповідно до норм якого, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу й факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що зазначені вище дії позивача є несумісними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечать змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підривають довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижують їх авторитет.

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті встановив, що відповідачем при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не допущено порушень вимог Дисциплінарного статуту щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень, які би давали підстави вважати звільнення незаконним, та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. При цьому вид дисциплінарного стягнення є пропорційним ступеню скоєного проступку.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що помилка допущена у Висновку службового розслідування щодо відображення попередньої роботи позивача (зазначено, що ОСОБА_2 за період проходження служби має 2 заохочення та 7 дисциплінарних стягнень, тоді як позивач має 2 стягнення та 7 заохочень) не є суттєвою та не може впливати на рішення, які оскаржуються позивачем.

Доводи позивача щодо позбавлення його можливості реалізувати право щодо надання письмових пояснень стосовно службового розслідування, спростовуються Актом про відмову від дачі пояснення від 04 листопада 2015 року (а.с. 117).

Стосовно доводів скаржника про неодноразове застосування до нього фізичного насилля, що підтверджується постановою Прокуратури в Першотравневому районі міста Чернівці від 05.09.2015, висновком експерта №1072 екс від 05.10.2015, апеляційний суд зазначає, що зазначені обставини не можуть бути предметом дослідження в межах заявленого позову та в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд бере до уваги доводи позивача про те, що в наказі УМВС України в Чернівецькій області №1306 від 04.11.2015 здійснено посилання на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2015 року згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу, тоді як позивача визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення згідно з постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2015 року.

Разом з тим, на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, постанова Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2015 року у справі №725/5049/15-п, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., набрала законної сили. ОСОБА_2 вину свою визнав, що випливає зі змісту вказаної постанови та сплатив суму штрафу, що підтверджується квитанцією від 11 листопада 2015 року (а.с. 72).

Отже наведені в оскарженому наказі від 04 листопада 2015 року неточності не спростовують вчиненого позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і не можуть вважатись підставою для визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Крім того, Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2015 року у справі №725/5050/15-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 73).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами доведено правомірність прийнятих наказів УМВС України в Чернівецькій області №1306 від 04.11.2015 та № 268 о/с від 04.11.2015 в частині звільнення позивача за вчинок, який дискредитує звання рядового та начальницького складу. Як наслідок не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції, що вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено протиправності дій, бездіяльності чи рішень відповідачів стосовно позивача.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з значеного вище, колегія суддів суду апеляційної інстанції, вважає, що постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 04 квітня 2016 року.

Головуючийсуддя Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.