Справа № 818/10/16
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 р.Справа № 818/10/16

Головуючий 1 інстанції: Шаповал М.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Калиновський В.А., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Тітовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2016р. по справі № 818/10/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив: визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Сумській області № 272 від 13.08.15 р. «По особовому складу» про звільнення його з ОВС; поновити ОСОБА_1 на посаді командира взводу роти патрульної служби особливого призначення (м. Суми), підпорядкованої ГУ Національної поліції в Сумській області; стягнути з УМВС України в Сумській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.15 р. по 13.01.16 р. в сумі 29195,65 грн.; стягнути з УМВС України в Сумській області на його користь 25000,0 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.16 р. по справі № 818/10/16 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.16 р. по справі № 818/10/16 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.14 р. наказом УМВС України в Сумській області № 82 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду командира взводу батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Суми» УМВС України в Сумській області. Згідно з наказом УМВС № 196 о/с дск від 15.06.15 р. позивача разом з іншими працівниками роти патрульної служби міліції особливого призначення «Суми» направлено у відрядження для несення служби по охороні громадського порядку до м. Слов'янськ, Донецької області.

Також судом першої інстанції було встановлено, що 06.07.15 р. слідчим відділом УСБУ в Сумській області відкрито провадження № 0000028 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 14 ч.1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України, а 13.07.15 р. прокуратурою Сумської області позивачу повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 спільно з іншими громадянами у червні - липні 2015 р. налагодили канал незаконного постачання зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми з метою їх подальшого незаконного продажу.

З метою встановлення причин дисциплінарного проступку позивача наказом УМВС України в Сумській області № 600 від 15.07.15 р. (а.с. 86-87) було призначено службове розслідування, за результатами якого 12.08.15 р. був складений висновок про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

На підставі висновку службового розслідування від 12.08.15 р. (а.с. 12-20) наказом УМВС України в Сумській області № 700 від 12.08.15 р. «Про надзвичайну подію в РПСМОП «Суми», підпорядкованої УМВС, та покарання винних» (а.с. 10) за порушення службової дисципліни, що виразилося у самовільному залишенні, без необхідності, місця виконання покладених обов'язків під час виконання завдань в зоні проведення АТО, ігноруванні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, пунктів 2.2 - 2.4, 3.3, 4.1 розділу ІІІ, пунктів 1.1, 1.2 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме: обґрунтованій підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним постачанням зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми, на підставі статей 2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, командира взводу № 1 РПСМОП «Суми», підпорядкованої УМВС. Також 13.08.15 р. був виданий наказ УМВС України № 272 о/с «По особовому складу» (а.с. 9), який є похідним від наказу УМВС України в Сумській області № 700 від 12.08.15 р.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що відповідно копії акту (а.с. 45) ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказами УМВС України в Сумській області № 700 від 12.08.15 р. та № 272 о/с від 13.08.15 р., а також відмовився від отримання військового квитка та трудової книжки.

Не погодившись з наказом УМВС України в Сумській області № 272 від 13.08.15 р. «По особовому складу» про його звільнення, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що службове розслідування проведено у відповідності до вимог Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України». Факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджується матеріалами службового розслідування, а також наявними в справі копіями ухвал суду щодо обрання міри запобіжного заходу та його продовження відносно позивача, що підозрюється у вчинення злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження відносно командира взводу № 1 РПСМОП «Суми», підпорядкованої УМВС, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 та повідомлення останньому про підозру, було встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Сумській області 06.07.15 р. відкрито кримінальне провадження № 000028 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України. Подальше досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням проводилось слідчим відділом прокуратури Сумської області. У зв'язку з цим, 13.07.15 р. прокуратурою Сумської області позивачу повідомлено про підозру у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, а 15.07.15 р. постановою Зарічного районного суду м. Суми стосовно позивача обраний запобіжний захід - взяття під варту з визначеним розміром застави у сумі 365000,0 грн.

Згідно з відомостями, які викладені у повідомленні про протиправне діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, позивач спільно з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у червні-липні 2015 р. налагодили канал незаконного постачання зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми з метою їх подальшого незаконного продажу, а згідно розподілу ролей, позивач, перебуваючи в зоні проведення АТО, у телефонній розмові домовився з ОСОБА_2 про збут РПГ-26 «Аглень», що перебував у його розпорядженні, який він без передбаченого законом дозволу придбав, зберігав та здійснив носіння, а в подальшому ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_4 про те, що останній знайде покупця РПГ-26 у м. Суми. Після того як ОСОБА_3 домовився про збут вказаного РПГ-26, позивач 12.07.15 р. переправив вказаний РПГ рейсовим автобусом сполученням «Краматорськ-Суми» до м. Суми, де його повинні були зустріти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою подальшого незаконного збуту.

У висновку службового розслідування від 12.08.15 р. також зазначено, що згідно наказу УМВС № 196 о/с дек від 15.06.15 р. з 16.06.15 р. до особливого розпорядження позивача разом з іншими працівниками РПСМОП «Суми» відряджено для несення служби по охороні громадського порядку до м. Слов'янськ, Донецької області. Усього цим наказом було відряджено 30 працівників зазначеного підрозділу. Місцем дислокації РПСМОП «Суми» у м. Слов'янськ визначено адміністративну будівлю на території комбікормового заводу по вул. Д. Бідного, 130.

Опитаний у ході службового розслідування ОСОБА_1 вказав, що 16.06.15 р. він спільно з працівниками РПСМОП «Суми» старшим інспектором взводу № 1 старшим лейтенантом міліції ОСОБА_5, старшим інспектором взводу № 1 лейтенантом міліції ОСОБА_6 та міліціонером взводу № 2 молодшим сержантом міліції ОСОБА_7 за вказівкою командира РПСМОП «Суми» підполковника міліції ОСОБА_8 направилися для виконання завдань по охороні об'єктів у м. Дружківка Донецької області, де він перебував до моменту затримання. При цьому позивач пояснив, що розподіл до м. Дружківка Донецької області було проведено ОСОБА_9 перед виїздом з м. Суми 15.06.15 р. Крім того, позивач додав, що він не має будь-якого відношення до зброї, яка передавалась до м. Суми рейсовим автобусом сполучення «Краматорськ-Суми».

З пояснень ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що за наказом ОСОБА_9 вони, на чолі з ОСОБА_1, були направлені до м. Дружківка Донецької області для виконання завдань по охороні будівельників та матеріальних цінностей під час будування укріпрайону. Графіку чергування складено не було, тому працівники міліції самостійно встановили порядок чергування: в темний час доби вони здійснювали охорону об'єктів, а в світлий час - відпочивали. У розпорядженні вказаних працівників міліції перебував автомобіль марки «Мерседес». Зі слів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вказаним автомобілем до затримання керував ОСОБА_1 Як правило, по воду та продукти харчування виїздили по двоє, але кілька разів позивач виїздив сам без інших працівників підрозділу, пояснюючи службовою необхідністю, а саме: в штаб АТО, для зустрічі з волонтерами, ремонту та технічного обслуговування автомобіля тощо. Як вказали ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, позивач зазвичай виїздив вдень, інколи - вночі. Чи залишав ОСОБА_1 місце дислокації зранку 12.07.15 р., ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невідомо, так як останні відпочивали після нічного чергування приблизно до 12:00 год. Також у поясненнях ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказано, що останні не бачили зброї, а також сторонніх та підозрілих предметів в приміщенні, де мешкали, а також в автомобілі, крім зброї і боєприпасів, які отримані ними в черговій частині РПСМОП «Суми».

У висновку службового розслідування також вказано, що близько 02:00 год. 13.07.15 р. позивачу зателефонував ОСОБА_9 і наказав виїхати та зустріти його з перевіркою. Позивач разом з ОСОБА_5 виїхали на автомобілі, де, як вказав останній, позивач був затриманий працівниками СБУ за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 258, ст. 263 КК України. Після цього ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та співробітники СБУ приїхали до місця розташування, де на той час перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Останні вказали, що побачили як до будівлі, де вони мешкали, під'їхав білий мікроавтобус, з якого вийшли, як потім стало їм відомо, працівники СБУ, які провели візуальний огляд приміщення. Після цього, як вказав ОСОБА_10, ОСОБА_9 призначив його старшим на об'єкті, забрав зброю ОСОБА_1 та разом з останнім і працівниками СБУ поїхали. ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 в своїх поясненнях додали, що за час перебування в м. Дружківка під час охорони вищевказаного об'єкту, декілька разів приїздили волонтери, які привозили продукти харчування та побутову хімію. З останніми спілкувався тільки ОСОБА_1

У своєму поясненні ОСОБА_9 повідомив, що прибувши 16.06.15 р. до м. Слов'янськ Донецької області, ним було прийнято рішення призначити ОСОБА_1 старшим у групі працівників міліції, які направлялись для виконання завдань до м. Дружківка. ОСОБА_9 вказав, що призначаючи позивача старшим, він керувався тим, що останній був єдиним призначеним керівником у РПСМОП «Суми». Також ОСОБА_9 уточнив, що вивчити на той момент морально-ділові якості підпорядкованого особового складу не встиг через брак часу. Перед відправкою ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до м. Дружківка, ОСОБА_9 був проведений їх інструктаж про недопущення порушень дисципліни та законності, неухильного дотримання вимог наказу МВС України № 657 від 07.09.11 р. Зі слів ОСОБА_9, кожного дня о 07:45 год. позивач телефонував йому та кожного разу ОСОБА_9 звертав увагу на недопущення надзвичайних подій, пов'язаних з особовим складом. Крім того, приблизно кожні п'ять днів ОСОБА_9 приїздив до м. Дружківка, де перевіряв особовий склад, доставляв продукти та паливо. Під час таких перевірок ОСОБА_9 порушень дисципліни та законності виявлено не було. Що могло стати причиною порушення позивачем законності ОСОБА_9 не відомо.

Відповідач по справі також посилався на те, що при підготовці висновку комісією враховані обставини, за яких створювалася РПСМОП «Суми». Так, зважаючи на небезпеку, що нависла над суверенітетом, територіальною цілісністю України, за ініціативи керівництва МВС України 06.05.14 р. Верховною радою України прийнято ряд законодавчих актів, спрямованих на розширення кола осіб, які можуть претендувати на прийняття та проходження служби в органах внутрішніх справ. На території областей України було створено підрозділи патрульної служби міліції особливого призначення, зокрема в Сумській області - батальйон «Суми», який у подальшому був реорганізований в роту. Тривалий час, а саме з вересня 2014 р. до серпня 2015 р., у даному підрозділі не була укомплектована посада командира роти, а з квітня 2015 р. вакантними стали й посади заступників командира роти. Тимчасове виконання обов'язків командира роти покладалося на командира взводу (ОСОБА_1.), заступників командирів взводів (ОСОБА_13, ОСОБА_21.) та деяких співробітників РПСМОП «Суми» (ОСОБА_15, ОСОБА_20). В свою чергу, на час проведення перевірки наказом начальника УМВС № 267 о/с від 06.08.15 р. ОСОБА_9 призначено командиром роти.

Також відповідач вказав на те, що при підготовці висновку враховано, що пп. 2.2.-2.4, 3.3, 4.1. розділу III, та пп. 1.1., 1.2. розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155 від 22.02.12 р., зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.04.12 р. за № 628/20941, де визначено, що професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки. Працівник органів внутрішніх справ, бере на себе ряд моральних зобов'язань, зокрема бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім'я, особистий авторитет, вірність службовому обов'язку, даному слову і прийнятим моральним зобов'язанням. Гідність нерозривно пов'язана з обов'язком і честю та являє собою єдність морального духу і високих моральних якостей. Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ. Поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Піню не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника. Норми професійної етики вимагають від працівника поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними. Постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій. Працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі. Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України були належним чином доведені до Позивача

Крім того, комісією враховані положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Так, в ст. 7 зазначеного Статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників. Також відповідачем враховані положення ст. 1, ст. 2, ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, якими визначено, що: службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України; дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни; за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Окремо при проведенні службового розслідування враховано, що перед початком проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 склав Присягу працівника органів внутрішніх справ і урочисто поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів та наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Також, позивач погодився з тим, що у разі порушення ним цієї Присяги, його покарають за всією суворістю закону.

На підставі наведених вище обставин, проаналізувавши матеріали службового розслідування, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1, неналежно поставився до виконання вимог службової дисципліни, проігнорував вимоги ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, п.п. 2.2-2.4, 3.3, 4.1 розділу III, та п.п. 1.1, 1.2 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме обґрунтованій підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним постачанням зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми, що викликало суспільний резонанс, а також завдало непоправної шкоди його репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому, тим самим позбавив себе морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі. Отже, своїми діями позивач вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність, а тому відповідачем було прийнято рішення про застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. При цьому, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість проступку, вчиненого позивачем, обставини, за яких його скоєно, попередня його поведінка, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

У зв'язку з цим, на підставі матеріалів даної перевірки начальником УМВС України в Сумській області був виданий наказ № 700 від 12.08.15 р., згідно з яким на ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, що виразилося у самовільному залишенні, без необхідності, місця виконання покладених обов'язків під час виконання завдань в зоні проведення АТО, ігноруванні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п. 2.2-2.4, 3.3, 4.1 розділу III, п.п. 1.1., 1.2. розділу IV Правил поведінки та професійної стики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, обґрунтованій підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним постачанням зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми, на підставі ст. 2, ст. 8, ст. 12, ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Що стосується наказу УМВС України в Сумській області № 2729 о/с від 13.08.15 р., відповідач зазначив, що цей наказ є похідним від дисциплінарного наказу № 700 від 12.08.15 р., оскільки відповідно п. 2.6.2 Інструкції «Про організацію діловодства в системі МВС України», затвердженої наказом МВС України № 1440 від 24.11.03 р., накази щодо особового складу (про призначення, звільнення, присвоєння спеціальних звань) реєструють окремо від інших наказів, на них після номера проставляють «о/с».

На підставі викладеного, відповідач наполягав на тому, що службове розслідування проведено у точній відповідності до вимог Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.13 р. Факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджується матеріалами службового розслідування, а дисциплінарне стягнення, накладене на ОСОБА_1, відповідає тяжкості вчиненого проступку.

Окремо відповідач зазначив, що у відповідності до вимог п. 6.3 Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» особи рядового та начальницького складу, стосовно яких проводиться службове розслідування, мають право, зокрема, висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять), а також оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Однак позивач не скористався своїм правом висловити зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, як і не скористався правом оскаржити рішення, прийняте за результатами розслідування.

Зі змісту оспорюваного позивачем наказу про звільнення вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з ОВС за п. 66 (за дискредитацію) Положення «Про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України». Сутність дискредитації, на думку відповідача, виразилася у самовільному залишенню, без необхідності, місця виконання покладених обов'язків під час виконання завдань в зоні проведення АТО, ігноруванні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, пунктів 2.2 - 2.4, 3.3, 4.1 розділу ІІІ, пунктів 1.1, 1.2 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме обґрунтованій підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним постачанням зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми.

Таким чином, враховуючи зміст спірного наказу, колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення позивача слугували дві дискредитуючи обставини: 1) залишення, без необхідності, місця виконання покладених обов'язків під час виконання завдань в зоні проведення АТО; 2) вчинення вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме обґрунтованій підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним постачанням зброї, бойових припасів та вибухових речовин із зони проведення АТО до м. Суми.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням «Про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.91 р. Відповідно п. 66 цього Положення, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України № 3640-ІV від 22.02.06 р. Положеннями ч. 12 Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно ст. 14 Статуту, якою визначений порядок накладення дисциплінарних стягнень, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що дискредитація - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, можна прийти до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу. Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння, як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа. Разом з тим, зазначений перелік не є вичерпним і в кожному окремому випадку необхідно враховувати чи є вчинок дискредитуючим у сукупності з конкретними обставинами, під час яких такий вчинок був зроблений працівником ОВС.

Колегія суддів зазначає, що при проведенні службового розслідування щодо ОСОБА_1 відповідачем правомірно враховано ту обставину, що РПСМОП «Суми» створено у зв'язку з небезпекою, що нависла над суверенітетом, територіальною цілісністю України, а тому позивач, вступаючи на службу в ОВС, повинен був усвідомлювати ту обставину, що він буде нести службу на території проведення АТО щодо захисту територіальної цілісності України та зі свого боку не вчиняти жодних дій, які б могли завдати шкоди інтересам держави або дискредитувати працівників ОВС, які несуть службу на території АТО (з урахуванням того, що територія проведення АТО є територією ведення бойових дій із застосуванням різного роду озброєння, яке в ході проведення бойових дій могло потрапляти до осіб та в подальшому бути використаним цими особами для незаконного продажу чи використання поза межами території проведення АТО).

Враховуючи встановлені в ході проведення службового розслідування обставини, яке було проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджується матеріалами службового розслідування, а також наявними в справі копіями ухвал суду щодо обрання міри запобіжного заходу та його продовження відносно позивача, що підозрюється у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 ніс службу на території проведення АТО.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.16 р. по справі № 818/10/16 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.16 р. по справі № 818/10/16 - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.16 р. по справі № 818/10/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Бенедик А.П.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 07.04.2016 року.