Справа № 2а-7683/12/1370
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 р. Справа № 876/477/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби, Львівської митниці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у справі за його позовом до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просить суд зобов'язати Львівську митницю ДФС сплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.12.2012 р. по 13.06.2013 р. в сумі 22289,65 грн, яка обґрунтована тим, що його поновлення на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Краковець" Львівської митниці виконане лише 14.06.2013 р., а тому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за вказаний період у визначеному ним розмірі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 Стягнуто з Львівської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №2а-7683/12/1370 від 03.12.2012 року в частині його поновлення на посаді за період з 04.12.2012 р. по 13.06.2013 р. в сумі 22289,65 грн з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржила Львівська митниця ДФС, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції в частині того, що відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення, чим порушив охоронювані права позивача, є протиправними, оскільки вини відповідача у затримці виконання рішення суду немає і таке рішення виконано згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на роботі набрало законної сили та підлягало негайному виконанню, тому затримка виконання такого рішення з боку відповідача є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку вказаним відносинам й обставинам справи, враховує наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень щодо того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, з будь-яких підстав, втому числі у зв'язку із зміною сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 року в частині поновлення ОСОБА_2 на державній службі шляхом прийняття наказу виконана лише 04.06.2013 року, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта в частині того, що ОСОБА_2 мав проявити ініціативу на поновлення його на посаді, з огляду на те, обов'язок відповідача негайно виконати рішення суду не пов'язаний з пред'явленням стороною виконавчого листа до виконання, оскільки, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23.06.2015 року ( р.н. в ЄДРСР 46047528).

Щодо посилання апелянта на те, що повноваженнями на поновлення позивача на роботі наділена ДМС України, а не Львівська митниця ДФС, то суд апеляційної інстанції зазначає, що у виконавчому документі щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі боржником визначено Львівську митницю Міндоходів, а не ДМС України. Також апеляційний суд спростовує покликання відповідача на пропущення ОСОБА_2 строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, на подання заяви про виплату спірної виплати, оскільки відповідно до норм ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Окрім цього, необхідно зазначити, що аналізуючи положення ст.236 КЗпП України суд вважає, що невиплата поновленому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичної виплати працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум та факт проведення цих виплат.

В даному випадку працедавцем на час звернення заявника до суду з даною вимогою не виконано приписи ст. 236 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги заявника є законними, в зв'язку з чим на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, а саме, 04.12.2012 року по 04.06.2013 року - час прийняття наказу про поновлення на посаді.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі у справі № 2а-7683/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

С.П. Нос

Повний текс виготовлено 06.04.2016р.