Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. м. Київ К/9991/2223/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І.

за участю: секретаря Мартиненка Г.В.,

представника позивача Маляревського Ю.А.,

представника відповідача Коршак Л.А.,

прокурора Чубенка В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області та Прокуратури Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 по справі №2а-9470/10/0670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта» до Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області, за участю прокуратури Житомирської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін та прокурора, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта» до Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області, за участю прокуратури Житомирської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.12.2010 №/0 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 698587,00грн.; від 03.12.2010 №/0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 547502,00грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Попільнянська міжрайонна державна податкова інспекція Житомирської області та Прокуратура Житомирської області 27.12.2011 звернулись з касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України, який ухвалами від 17.01.2012 та від 12.01.2012 прийняв їх до свого провадження.

В касаційній скарзі Попільнянська міжрайонна державна податкова інспекція Житомирської області просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Попільнянська міжрайонна державна податкова інспекція Житомирської області посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

В касаційній скарзі Прокуратура Житомирської області просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Прокуратура Житомирської області посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», частини першої, третьої та п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України, пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

До Вищого адміністративного суду України надійшла заява Прокуратури Житомирської області про відмову від касаційної скарги.

Відповідно до статті 218 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка подала касаційну скаргу, може відмовитися від касаційної скарги або змінити її до закінчення касаційного розгляду.

Якщо постанова або ухвала суду не була оскаржена в касаційному порядку іншими особами або в разі відсутності заперечень інших осіб, які подали касаційну скаргу чи приєдналися до неї, проти закриття провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги, суд касаційної інстанції своєю ухвалою закриває касаційне провадження.

За таких обставин, враховуючи подану заяву, а також відсутність заперечень сторін проти закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокуратури Житомирської області, колегія приходить до висновку про можливість прийняти таку відмову та закрити касаційне провадження по ній.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Попільнянському районі була проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 по 30.06.2010

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на відсутності реальності здійснення господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Агроторгінвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Літанія», Приватним підприємством «Інтергрейнсервістранс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохлібпостач», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроолімп», Приватним підприємством «Альбатрос», Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет Індустрія».

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Попільнянському районі складено акт від 24.11.2010 №642/23-01/31331249 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2010 №/0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 713525,00грн. та від 03.12.2010 №/0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 562439,00грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до валових витрат зараховуються суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснених як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються платником податку для їх подальшого використання у господарській діяльності, під якою розуміється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Разом з тим, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Суди у підтвердження фактичного здійснення господарських операції з придбання товарів посилаються на наявність первинних документів, зокрема, заявки-договори на транспортно-експедиційні послуги, акти прийму виконаних транспортно-експедиційних робіт, податкові, прибуткові та видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності, при цьому не конкретизуючи їх суті, без належної оцінки відображених в таких документах інформації та показників.

Крім того, судами не надано належної правової оцінки відсутності у товариства товарно-транспортних накладних з урахуванням того чи був позивач замовником транспортно-експедиційних послуг.

Таким чином, судами не з'ясовано умов спірних договорів та специфіки кожної господарської операції позивача з контрагентом, не з'ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів, не перевірено обставин справи щодо документального підтвердження транспортування та оприбуткування позивачем отриманих товарів, відображення їх у бухгалтерському обліку.

Судами першої та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки доводам відповідача щодо заперечення засновником Приватного підприємства ОСОБА_3 факту здійснення господарської діяльності.

Із наведеного вбачається, що у справі також залишилися недослідженими обставини про те чи контрагенти позивача були спроможними виконати умови спірних договорів; чи могли поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки; як мали оформлятись виконання поставки товарів/надання послуг; чи мали контрагенти позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, судами попередніх інстанцій зазначені вище вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Заяву Прокуратури Житомирської області про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову Прокуратури Житомирської області від касаційної скарги на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 по справі №2а-9470/10/0670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта» до Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області, за участю прокуратури Житомирської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Прокуратури Житомирської області.

Касаційну скаргу Попільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 по справі №2а-9470/10/0670 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ М.І. Костенко