Справа № 825/273/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
06 квітня 2016 року Справа № 825/273/16
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Нагорної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення грошової компенсації,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:
- визнання неправомірною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 стосовно не виплати йому грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5955,56 грн., нарахованої згідно наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 р. № 575 за період з 18.03.2014 р. по 30.11.2014 р., від 02.01.2015 р. № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 р. № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 р. № 169 за лютий 2015 року;
- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 5955,56 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з військової частини НОМЕР_1 нараховану позивачу грошову компенсацію замість встановлених норм харчування у розмірі 5955,56 грн.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позовної заяви без розгляду, а в разі визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до вимог ст. 41 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.09.2012 р. на підставі розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України від 07.06.2012 р. № 905 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 та військові комісари області знаходяться на продовольчому забезпечені військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 18.03.2014 р. № 10 позивач був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду діловода мобілізаційного відділення, а також зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення, однак, фактично їжею він забезпечений не був.
10.12.2014 р. наказом ТВО військового комісару № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2014 р. та призначено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 р. по 30.11.2014 р. включно в розмірі 4545,96 грн.
08.03.2015 р. наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) № НОМЕР_2 позивача було звільнено з військової служби в запас за пп. «а» п. 3 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
10.03.2015 р. на підставі наказу військового комісара Бобровицько-Носівського ОРВК № 34 відповідального виконавця мобілізаційного відділення Бобровицько-Носівського ОРВК Хіжняка С.О. було визнано таким, що справи і посаду здав 10.03.2015 р.
Наказом військового комісара Бобровицько-Носівського ОРВК від 16.03.2015 р. № 39, згідно п. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», на виконання вимог Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» позивача з 16.03.2015 р. призвано за частоковою мобілізацією та направлено для проходження військової служби у розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим розподілом до військових частин.
З 22.03.2015 р. по теперішній час позивач продовжує проходити військову службу, виконувати військовий обов`язок та безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції.
16.04.2015 р. наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 275 було внесено зміни до наказу від 10.12.2014 р. № 575, а саме додатки 2-5, 7-18 до цього наказу визнано недійсними, та викладено в іншій редакції, зокрема згідно з додатком № 7 до цього наказу позивачу встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 р. по 30.11.2014 р. включно в розмірі 4545,96 грн.
Наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 р. № 2 (додаток 7) позивачу призначено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року в розмірі 546,22 грн.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2015 р. № 90 (додаток 7) визначено, що грошова компенсація позивача замість встановлених норм харчування за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. складає 370,02 грн.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015 р. № 169 (додаток 7) визначено, що грошова компенсація позивачу замість встановлених норм харчування за лютий 2015 року складає 493,36 грн.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.11.2015 р. № 783 «Про внесення змін до наказів щодо організації продовольчого забезпечення військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації у березні 2014 року» було виключено із наказів військового комісара Чернігівського обласного військового комісаріату визначені суми грошової компенсації військовослужбовцям замість встановлених норм харчування, що були розраховані шляхом множення установленої норми харчування № 1 - загальновійськова в розмірі 17,62 грн. на кількість діб перебування на військовій службі. Розмір установленої норми харчування № 1 - загальновійськова в сумі 17,62 грн. також підтверджується довідкою № 1643 від 16.03.2015.
У витягу з аудиторського звіту від 26.12.2014 р. № 234/31/82 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 р. по 26.11.2014 р., складеним Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, зазначено, що втрата доходів на загальну суму 2446343,18 грн. ( бюджетом - 366951,48 грн. та фізичними особами - 2079391,70 грн.) була допущена внаслідок не нарахування та не виплати замість встановлених норм харчування грошової компенсації військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 р. по 30.11.2014 р. Також у вказаному аудиторському звіті зазначено, що в термін до 26.01.2015 р. необхідно організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2 446 343,18 грн.
Крім того, про необхідність виплати військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 грошової компенсації замість встановлених норм харчування також повідомлялось в телеграмі тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 20.09.2014 р. командиру в/ч НОМЕР_1 .
Судова колегія встановила, що задовольняючи адміністративний позов у частині позовних вимог про стягнення з в/ч НОМЕР_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців в розмірі 5955,56 грн., однак такі кошти йому виплачені не були, а також з того, що позовна заява не підлягає залишенню без розгляду.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( далі Закон № 2011-XII ), Постановою Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» від 29.03.2002 р. № 426 ( далі Постанова № 426 ), Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженим наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 р. № 402 ( далі Положення № 402 ).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 1 Закону № 2011-XII закріплено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 426 затверджені норми, відповідно до яких має здійснюватися харчування осіб, призваних на військову службу та у пп. «н» п. 1 приміток норми № 1 закріплено, що за рахунок держави харчуванням забезпечуються громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Згідно з п. 2.3 Положення № 402, у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Отже, законодавством регламентовано обов`язок держави здійснювати продовольче забезпечення осіб, призваних на військову службу, з дня їх мобілізації.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема наказами від 10.12.2014 р. № 575, від 02.01.2015 р. № 02, від 04.02.2015 р. № 90, від 04.03.2015 р. № 169, телеграмою ТВО начальника штабу від 20.09.2014 р., витягом з аудиторського звіту від 26.12.2014 р. № 234/31/82, позивач мав право на продовольче забезпечення з дня мобілізації та на протязі всього періоду здійснення військової служби, однак, всупереч вимогам ст.ст. 1, 9-1 Закону № 2011-XII, Постанови № 426 та п. 2.3 Положення № 402, їжею забезпечений не був, а також не отримував ніякої грошової компенсації за це, яка у сукупності складає: 4545,96 грн. + 546,22 грн. + 370,02 грн. + 493,36 грн. = 5955,56 грн.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для стягнення з військової частини НОМЕР_1 нарахованої позивачу грошової компенсації замість встановлених норм харчування у розмірі 5955,56 грн.
Доводи апелянта про те, що судом було помилково і безпідставно визначено розмір компенсації позивачу за продовольче забезпечення, яке не було ним отримано, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що саме така сума грошового забезпечення у сукупному розмірі була призначена позивачу вищезазначеними наказами від 10.12.2014 р. № 575, від 02.01.2015 р. № 02, від 04.02.2015 р. № 90, від 04.03.2015 р. № 169 і суд першої інстанції приймав до уваги саме ці докази, зокрема перевіряючи їх відповідність розрахунку добової вартості продовольчого пайка, що визначена законодавством, а не самостійно порахував розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача, як помилково вважає апелянт.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду України від 19.03.2013 р. у справі № 21-38а13 та від 31.03.2015 р. у справі № 21-79а15, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки правовідносини між сторонами, що були предметом розгляду ВСУ у вказаних справах, регулюються нормативно-правовими актами, зокрема законами в редакціях, які були чинними на час їх виникнення і які дійсно не регламентували права військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість встановлених норм харчування, на відміну від законодавчих норм, якими врегульовано правовідносини у цій справі.
Твердження апелянта, що Законом № 2011-ХІІ та Постановою № 426 не передбачено право військовослужбовців на отримання компенсації замість продовольчого забезпечення, є голослівними і спростовуються наведеними вище нормами чинного законодавства.
Доводи апелянта про те, що накази від 10.12.2014 р. № 575, від 02.01.2015 р. № 02, від 04.02.2015 р. № 90, від 04.03.2015 р. № 169, якими позивачу визначено грошову компенсацію за продовольче забезпечення, втратили чинність, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки дані накази є розпорядчими актами, які поширюються на конкретне коло військовослужбовців і в даній справі мають лише певне доказове значення щодо нарахування позивачу грошової компенсації замість харчування за відповідні періоди, а не регламентують загальне право військовослужбовців на отримання такої компенсації, яке визначено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Посилання апелянта на відсутність коштів для виплати позивачу спірної суми компенсації є необґрунтованими, не спростовують наявності у позивача права на отримання таких коштів та обов`язку в/ч їх виплатити.
Доводи апелянта про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, у період, коли були винесені накази від 10.12.2014 р. № 575, від 02.01.2015 р. № 02, від 04.02.2015 р. № 90, від 04.03.2015 р. № 169, позивач проходив військову службу, лише 10.03.2015 р. він фактично був звільнений з військової служби у запас і 16.03.2015 р. знову мобілізований, що у сукупності з іншими обставинами справи є поважними причинами недотримання шестимісячного строку звернення до суду.
Більш того, як було правильно зазначено судом першої інстанції, Європейським Судом з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Тож, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх і необхідних правових підстав для залишення без розгляду даної позовної заяви.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, наведеною вище аргументацією і висновками суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, не переконав судову колегію у своїй правоті.
З огляду на це, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги, тобто лише в частині щодо задоволення позовних вимог та щодо незастосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року без змін.
Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06.04.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.