Справа № 816/5072/14
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 р.Справа № 816/5072/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача: Коломієць Є.Є.,

представника відповідача: Сухомлин Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. по справі № 816/5072/14

за позовом Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне багатопрофільне підприємство "Технікс", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дій відповідача, вчинені під час перевірки та оформлення акта від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870 стосовно позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Київконсалт" () за червень 2014р., з ТОВ "НВП Техоімпульс" () за квітень 2014р., з ТОВ "Баланар" () за травень 2014р., з ТОВ "Інформер торг" (3) за березень, квітень 2014р., з ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД" () за лютий, березень, квітень 2014р., з ТОВ "Систем Енерджи Нью" () за березень, травень, липень 2013р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2014р. №;

- визнати протиправними дій відповідача, що виразились у внесенні до АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" коригування показників податкового кредиту позивача з ПДВ на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870;

- зобов'язати поновити в автоматизованій системі "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкової звітності позивача, виключені на підставі акта перевірки від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870;

- зобов'язати вилучити з АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" інформацію про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача, оформлені актом від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870;

- зобов'язати відновити в АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" дані податкової звітності позивача шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з ПДВ позивача за період з 01.03.2013р. по 31.06.2014р.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015р. в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015р. скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. в задоволенні адміністративного позову Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено надані представником позивача копії документів на підтвердження використання орендованого обладнання в межах господарської діяльності відповідача. Також, представник позивача в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не виконано вимог ухвали Вищого адміністративного суду від 21.10.2015р.

Відповідач в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказував, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що за відсутністю належних документальних доказів на підтвердження факту отримання виробничого обладнання в оренду та постановлення його на облік, відсутні підстави вважати, що таке обладнання було передано позивачу.

Також, представник відповідача посилається на правомірність висновків суду, які полягають в тому, що сам по собі факт перерахування позивачем коштів на розрахункові рахунки контрагентів не є беззаперечним свідченням здійснення договірними сторонами реальних господарських операцій.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просила залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 25.09.2014р. по 01.10.2014р. відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань взаємовідносин з ТОВ "Київконсалт" () за червень 2014р., з ТОВ "НВП Техоімпульс" () за квітень 2014р., з ТОВ "Баланар" () за травень 2014р., з ТОВ "Інформер торг" (3) за березень, квітень 2014р., з ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД" () за лютий, березень, квітень 2014р., з ТОВ "Систем Енерджи Нью" () за березень, травень, липень 2013р., за результатами якої складено акт від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870, в якому встановлено порушення платником податків вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, наслідком чого визначено заниження зобов'язання зі сплати ПДВ загалом у розмірі 8 374 982 грн. (т. 1, а.с. 25-79).

05.11.2014р. на підставі акта перевірки відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 12 562 473 грн., в тому числі: 8 374 982 грн. - основний платіж, 4 187 491 грн. - штрафні (фінансові) санкції) (т. 1, а.с. 24).

Судовим розглядом встановлено, що позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Київконсалт", ТОВ "НВП Техоімпульс", ТОВ "Баланар", ТОВ "Інформер торг", ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД", ТОВ "Систем Енерджи Нью" у березні, травні, липні 2013р. та лютому, квітні, травні 2014р.

Проте, при здійсненні перевірки позивача відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту на загальну суму 8 374 982 грн. по господарським операціям з вищевказаними контрагентами.

Так, відповідно до абз. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Однак, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між позивачем та ТОВ "Систем Енерджи Нью", ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД", ТОВ "Баланар", ТОВ "Київконсалт" укладені наступні договори, копії яких наявні в матеріалах справи:

- договір з ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД" №10 від 29.04.2013р. про надання послуги установкою насосною (т. 1, а.с. 212);

- договір оренди обладнання №01/01-2013 від 01.01.2013р. з ТОВ "Систем Енерджи Нью", перелік виробничого обладнання, переданого в оренду (т. 2, а.с. 1-5);

- договір оренди обладнання №06/05-2014 від 06.05.2014р. з ТОВ "Баланар", перелік виробничого обладнання, переданого в оренду (т. 2, а.с. 29-33, 43-46, 51),

- договір оренди обладнання №30/04-2014 від 30.04.2014р. з ТОВ "Київконсалт", перелік виробничого обладнання, переданого в оренду (т. 2, а.с. 55-60, 65-66).

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту у березні, травні, липні 2013р. та лютому, квітні, травні 2014р. позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових накладних (т. 2, а. с. 76-86).

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Також, на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій позивач долучив до матеріалів справи копії актів приймання-передач і обладнання та актів здачі-приймання робіт (надання послуг) (т. 1, а.с. 213-217, т. 2, а. с. 6-17, 34-39, 52, 54, 68-75).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним розглядом, що наявні в матеріалах справи копії вищевказаних документів не в повному обсязі розкривають зміст господарських операцій з надання в оренду виробничного обладнання, а тому не визнаються судом в якості достатніх та належних доказів у справі. При цьому, колегія суддів виходила з такого.

З наявної в матеріалах справи оборотно-сальдової відомості по рахунку "01" вбачається, що позивачем взято на облік лише бурову установку (т. І, а.с. 157), відомості про взяття на облік іншого орендованого обладнання в матеріалах справи відсутні.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які господарські операції можуть бути відображені платником податків у податковому обліку лише в разі наявності відповідних записів за даними бухгалтерського обліку такого платника. При визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість платник податку має враховувати саме дані бухгалтерського обліку, які (дані) мають в повній мірі відображати зміст конкретної господарської операції.

Також, судовим розглядом встановлено, що залучені позивачем до матеріалів справи копії договорів та акти приймання-передачі обладнання не містять відомостей про вартість обладнання.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що за відсутності належних документальних підтверджень отримання виробничого обладнання в оренду та постановки всього обладнання на облік, відсутні підстави вважати, що таке обладнання було передано позивачу.

Також, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що перерахування коштів на розрахункові рахунки ТОВ "Систем Енерджи Нью", ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД", ТОВ "Баланар", ТОВ "Київконсалт" не є беззаперечним свідченням здійснення договірними сторонами реальних господарських операцій.

Доводи та додаткові документи надані до суду апеляційної інстанції не спростовують висновків, яких дійшов суд першої інстанції.

Так, деяке обладнання взагалі не використовувалось позивачем в своїй господарській діяльності, а лише могло стати на випадок поломки основного обладнання його заміною.

Крім того, надане в оренду обладнання не проходило технічного огляду, що дає підстави вважати безпідставними доводи позивача про реальне використання орендованого обладнання у власній господарській діяльності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з наявних в матеріалах справи копій договорів на виконання робіт, відсутня можливість встановити чи саме орендоване обладнання було використане для їх виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідач діялв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, а позовні вимоги ПБП "Технікс" не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом правомірним.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, вчинених під час перевірки та оформлення акта від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870 стосовно ПБП "Технікс" по взаємовідносинах з ТОВ "Київконсалт" за червень 2014р., з ТОВ "НВП Техоімпульс" за квітень 2014р., з ТОВ "Баланар" за травень 2014р., з ТОВ "Інформер торг" за березень, квітень 2014р., з ТОВ "ПП "Велнадрасервіс ЛТД" за лютий, березень, квітень 2014р., з ТОВ "Систем Енерджи Нью" за березень, травень, липень 2013р. оскільки.

Відповідно до висновків викладених в постанові Верховного Суду України від 24.12.2010р. у справі за позовом ТОВ "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. У іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Судовим розглядом встановлено, що позивач допустив ревізорів ДПІ у м. Полтаві до проведення перевірки, проти її проведення з підстав, визначених Податковим кодексом України, не заперечував.

Відповідно до заявлених позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, що виразились у внесенні до АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" коригування показників податкового кредиту позивача з ПДВ на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870 та зобов'язання поновити в автоматизованій системі "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкової звітності позивача, виключені на підставі акта від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870, а також зобов'язання вилучити з АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" інформацію про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача, оформлені актом від 08.10.2014р. №5530/16-01-22-02/31174870; зобов'язання відновити в АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" дані податкової звітності позивача шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з ПДВ позивача за період з 01.03.2013р. по 31.06.2014р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (надалі - Порядок) акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В свою чергу, відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Згідно з п. 6 розділу 4 Порядку, за результатами розгляду заперечень складається висновок довільної форми, у якому зазначаються наведені в акті (довідці) перевірки висновки, факти та дані, відносно яких надано заперечення платником податків, короткий зміст заперечень, наводиться обґрунтування позиції органу державної податкової служби стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях, та підводиться підсумок щодо обґрунтованості заперечень.

Отже, вищевказаний висновок є складовою частиною (додатком) матеріалів перевірки, залишається в органі державної податкової служби та враховується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби при їх розгляді і прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає правомірним твердження суду першої інстанції, що самі по собі висновки, викладені у акті перевірки не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Так, відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно з ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Згідно з п. 74.1 ст. 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно вважав, що внесення до електронної бази даних "Автоматизована система співставлення Інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України "Податковий блок" податкової інформації, отриманої внаслідок проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань.

Крім того, обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Судовим розглядом встановлено, що оскаржувані дії відповідача, які ним вчинені були здійсненні з метою виконання покладеного на нього обов'язку та не порушили права позивача. Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що права позивача можуть бути порушені відповідачем внаслідок прийняття за результатами перевірки податкового повідомлення-рішення, яке може бути оскаржене в судовому порядку, а включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що дії відповідача щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, є лише службовою діяльністю працівників Кременчуцької ОДПІ з виконання обов'язків зі збирання доказової інформації про наявність чи відсутність документального підтвердження господарських операцій та відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 26.11.2015 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. по справі № 816/5072/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 04.04.2016 р.