Справа № 554/2229/16-а
Суддя: Антонов С. В.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.04.2016 Справа № 554/2229/16-а
У Х В А Л А

Іменем України

04.04.2016 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Антонов С.В., розглянувши у приміщенні суду у м. Полтаві адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Управління капітального будівництва Полтавського міськвиконкому про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративною позовною заявою до відповідачів - Полтавської міської ради та Управління капітального будівництва Полтавського міськвиконкому, прохаючи суд визнати протиправними дії відповідачів при виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Красіна, 65-а в м.Полтава, та при укладенні договору оренди земельної ділянки загальною площею 2615 кв.м. для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Красіна, 65 а, від 31.10.2014 року, кадастровий №:18:008:0545 у м. Полтава та договір суборенди земельної ділянки по вул. Красіна, 65 а, для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку від 20 липня 2015 року, кадастровий №:18:008:0545 у м. Полтава, при виготовленні проекту містобудівної документації та зобовязати відповідачів провести громадські слухання щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проекту містобудівної документації для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Полтава, вул. Красіна, 65 а.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В постановах від 11.11.2014 року у справі №21-493а14, від 09.12.2014 року у справі №21-308а14, від 17.02.2015 року у справі №21-551а14, від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, зазначена наступна правова позиція Верховного Суду України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

В правовідносинах даної справи міська рада, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій.

Верховний Суд України у вказаних вище рішеннях зазначив, що прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За приписами статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

П. 1.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6 зазначає, що виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, статті 148 ГК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Згідно п 1.2.2. цієї ж постанови, у відповідності до положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є рішення Полтавської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (тобто ненормативний акт, який вичерпав свою дію після його реалізації) та укладення договору оренди земельної ділянки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що справа не підсудна Октябрському районному суду м. Полтави як адміністративному суду, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити та повернути позовну заяву позивачу, згідно з ч.3 ст.109 КАС України, для подання до відповідного суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3 ,17, 18, 109, 160, 165, 186 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Управління капітального будівництва Полтавського міськвиконкому про визнання протиправними дій відповідачів при виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Красіна, 65-а в м.Полтава, та при укладенні договору оренди земельної ділянки загальною площею 2615 кв.м. для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Красіна, 65 а, від 31.10.2014 року, кадастровий №:18:008:0545 у м. Полтава та договір суборенди земельної ділянки по вул. Красіна, 65 а, для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку від 20 липня 2015 року, кадастровий №:18:008:0545 у м. Полтава, при виготовленні проекту містобудівної документації та зобовязати відповідачів провести громадські слухання щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проекту містобудівної документації для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Полтава, вул. Красіна, 65 а.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу право подати позов до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 5 днів з дня її проголошення через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя С.В. Антонов