Справа № 826/28285/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2016 року № 826/28285/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянув відповідно до вимог 122 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 30 211,67 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.12.2015 року відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні 31.03.2016 уповноважений представник позивача заявлені у позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у адміністративному позові.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивач зазначила, що відповідачем порушуючи вимоги статей 115, 116 КЗпП України та частини 6 статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», при звільненні їй не була виплачена одноразову грошова допомога у розмірі тримісячної заробітної плати, що порушує її права та законні інтереси.

Натомість представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи.

Представник відповідача подав суду письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав. Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, враховуючи положення частини 2 статті 233 та статті 238 Кодексу законів про працю України .

Представником відповідача подані суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких він наголосив на його безпідставності та необґрунтованості виходячи з того, що під час звільнення позивача з публічної служби затримки у виплаті заробітної плати відповідач не допускав. Також наголосив, що відповідач, фактично, не є роботодавцем для позивача, отже не може здійснювати виплату заробітної плати, матеріальної допомоги та компенсацій, а лише виконує функції, пов'язані з оформленням розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення та звільнення, правильне оформлення трудових книжок, а також здійснення фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України в межах наявних коштів, виділених бюджетними призначеннями. Крім того, зауважив на відсутності бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за клопотанням представника позивача, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала за строковим договором на посаді помічника-консуьтанта народного депутата України VII скликання ОСОБА_2 з поширенням дії Закону України "Про державну службу" з 02.04.2013 року по 27.11.2014 року.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Верховної Ради України від 16.04.2013 ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консуьтанта народного депутата України VII скликання ОСОБА_2

Розпорядженням Керівника Апарату ВРУ від 26.11.2014 року № 7212 «Про звільнення помічників-консультантів народних депутатів України VII скликання» позивача було увільнено з займаної посади на підставі пункту 2 частини 1 статті 4.5. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою ВРУ від 13.10.1995 року № 379/95-ВР (у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата).

Згідно доводів позивача, які не заперечуються та не спростовуються відповідачем належними і допустимими доказами, при звільненні їй не була виплачена передбачена частиною 6 статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, що діяла на момент звільнення позивача) одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України, що стало підставою для її звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, що діяла на момент звільнення позивача), народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України (частина 1).

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах (частина 3).

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування (частина 3).

У випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України (частина 6).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата з поширенням на неї дії Закону України «Про державну службу» та присвоєнням сьомого рангу державного службовця до дострокового закінчення повноважень такого народного депутата України (а саме до 26.11.2014 року), отже виходячи з наведених норм Закону, мала право на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

При цьому, суд критично сприймає доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати відповідної одноразової грошової допомоги, оскільки виходячи з положень частини 3 статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та обставин справи, позивач була прикріплена для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Також, суд критично сприймає доводи відповідача про відсутність бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, оскільки відсутність коштів не може бути підставою для невиконання положень Закону.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За правилами статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку Управління справами Верховної Ради України від 22.12.2015 р. № 9-1-15/1632 згідно якої заробітна плата за останні три місяці становила 30 211,67 грн.

Однак, представником відповідача у судовому засіданні надана довідка Управління справами Верховної Ради України від 28.01.2016 р. № 9-1-15/128 відповідно до якої розмір заробітної плати за жовтень-вересень 2014 року становить 15 193,27 (7535,27 + 7658,00),на підтвердження обґрунтованості розрахунку суми виплати одноразової грошової допомоги представником відповідача надано розрахункові листи за серпень 2014 року, вересень 2014 року та листопад 2014 року.

Відповідно до вищевказаних розрахункових листів, судом встановлено, що сума яка підлягає виплаті становить 22 789,90 грн. ((7535,27+7658,00):2)х3).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Апарату Верховної Ради України за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 22 789, 90 грн. (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят дев'ять грн. 90 коп.)

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Я.І. Добрянська