Справа № 134/2614/14-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. м. Київ К/800/14351/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Крижопольському районі Вінницької області (далі УПФ України у Крижопольському районі) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року
в с т а н о в и л а :
У грудні 2014 року ОСОБА_1 в Крижопольському районному суді Вінницької області пред`явив позов до УПФ України у Крижопольському районі про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
Просив:
- визнати протиправним рішення УПФ України у Крижопольському районі про відмову в призначенні йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;
- зобов`язати УПФ України у Крижопольському районі призначити та виплатити йому пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, починаючи з 12 листопада 2014 року, часу виникнення права на пенсію.
Постановою Крижопольського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року позов задоволено.
Визнано незаконним рішення УПФ України у Крижопольському районі про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Зобов`язано УПФ України у Крижопольському районі призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 12 листопада 2014 року, часу виникнення права на пенсію.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року апеляційну скаргу УПФ України у Крижопольському районі задоволено повністю.
Постанову Крижопольського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та залишити в силі постанову Крижопольського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, про що йому видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .
Правомірність видачі зазначеного посвідчення підтверджена витягом з протоколу № 122 засідання обласної комісії по вирішенню спірних питань, пов`язаних з визначенням статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи при Житомирської обласної державної адміністрації від 30 червня 2000 року.
11 листопада 2014 року позивачу виповнилось 50 років.
12 листопада 2014 року позивач звернувся до УПФ України у Крижопольському районі з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте відповідач відмовив позивачу в задоволенні заяви, пославшись на відсутність в наданих документах відомостей про кількість днів роботи в населених пунктах в зоні відчуження необхідної кількості днів перебування у зоні відчуження у 1986 році.
Вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є основним документом, що дає позивачу право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено його право на отримання пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає вказати на наступне.
Відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.
Згідно зі статтею 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Підпунктом ґ пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФ України від 25 листопада 2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
У разі неможливості подання довідки за формою 122 внаслідок ліквідації підприємств, установ, організацій для визначення права на призначення пенсії надаються первинні документи, що стверджують період роботи в зоні відчуження:
- довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати.
Документами, які підтверджують факт перебування осіб на території зони відчуження можуть слугувати довідки з місця роботи із зазначенням населених пунктів чи зон небезпеки та днів виїзду до зони відчуження, довідки про нараховану за період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС заробітну плату за основним місцем роботи із зазначенням показниками кратності оплати праці, відомості (особові рахунки) на виплату заробітної плати, посвідчення про відрядження в зону відчуження, табелі обліку робочого часу в зоні відчуження, маршрутні листи з відміткою про в`їзд в населені пункти зони відчуження тощо.
При цьому довідки про перебування особи в зонах відчуження обов`язково повинні містити підставу видачі та посилання на первинні документи, якими підтверджується даний факт.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи наказу ректора Вінницького медичного університету ім. М. Пирогова професора ОСОБА_2 від 25 червня 1986 року № 125, ОСОБА_1 направлено разом із групою викладачів та студентів медиків медичного університету ім. М.Пирогова в зону відчуження в Житомирську область в розпорядження Житомирського обласного відділу охорони здоров`я для надання допомоги органам охорони здоров`я з 22 травня 1986 року по 28 травня 1986 року.
Колегія суддів вважає, що відсутність первинних документів не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на належне пенсійне забезпечення, оскільки він має право на призначення пенсії як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Основним доказом участі позивача в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 2), видане на ім`я позивача, яке відповідно до пункту 2 частини першої статті 14 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими зазначеним Законом.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що посилання відповідача як на недотримання позивачем вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, є необґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.
Висновки суду апеляційної інстанції про правомірність рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є передчасними.
У матеріалах справи міститься копія рішенням Крижопольського районного суду Вінницької області від 09 квітня 1998 року, яким встановлено факт перебування позивача в населених пунктах Деркачі, Журба, ОСОБА_3 району Житомирській області з 22 травня по 25 травня 1986 року у зв`язку із виконанням завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, надання медичної допомоги населенню, постраждалому внаслідок аварії.
Встановлений судом факт у сукупності з іншими доказами, зокрема з відомостями про відрядження ОСОБА_1 , які випливають з наказу по Вінницькому медичному інституту від 25 травня 1986 року № 125, має значення для вирішення спору щодо правомірності (неправомірності) відмови у призначенні пільгової пенсії позивачу.
Проте, цим обставинам суд апеляційної інстанції не надав правову оцінку і не вказав у своє рішення з яких підстав ним не прийнято вказані докази.
Таким чином при розгляді цієї справи апеляційний суд допустив порушення норм як матеріального, так і процесуального права.
Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки для вирішення цього спору необхідно встановлювати нові обставини, чого відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може робити суд касаційної інстанції, справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Крижопольському районі Вінницької області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та вказану справу направити на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.
Мороз Л.Л.
Швед Е.Ю.