Справа № 815/296/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/296/16

Категорія: 12 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника прокуратури Пашаєва Г.В.,

представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Заступника прокурора Одеської області Мамедова Гюндуза Айдиновича, 3-ті особи на стороні позивача ОСОБА_5 та на стороні відповідача Генеральна прокуратура України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Заступника прокурора Одеської області Мамедова Гюндуза Айдиновича, 3-ті особи на стороні позивача ОСОБА_5 та на стороні відповідача Генеральна прокуратура України та просив:

- визнати протиправним видання 28.12.2015 року Наказу Генеральним прокурором України Шокіним В.М. про призначення Мамедова Г.А. на адміністративну посаду заступника прокурора Одеської області;

- визнати недійсним Наказ від 28.12.2015 р. Генерального прокурора України Шокіна В.М. про призначення Мамедова Г.А. на адміністративну посаду заступника прокурора Одеської області;

- визнати протиправним виконання гр.Мамедовим Г.А. власно-розпорядчих повноважень та організаційно-розпорядчих функції на адміністративній посаді заступника прокурора Одеської області в період з 28.12.2015 р. по дату подання (реєстрації) цієї позовної заяви;

- визнати управлінські рішення у формі розпоряджень, наказів, вказівок тощо, гр. Мамедова Г.А. такими, що прийняті з перевищенням повноважень, і такими, що не підлягають виконанню і не можуть бути застосовані;

- зобов'язати Генерального прокурора України Шокіна В.М. скасувати, анулювати або у інший спосіб припинити дію свого Наказу від 28.12.2015 р. про призначення Мамедова Г.А. на адміністративну посаду заступника прокурора Одеської області;

- зобов'язати Генерального прокурора України Шокіна В.М. звільнити гр. Мамедова Г.А. з адміністративної посади заступника прокурора Одеської області у зв'язку з порушенням вимог законодавства України під час його призначення;

- зобов'язати гр. Мамедова Г.А. звільнити адміністративну посаду заступника прокурора Одеської області;

- зобов'язати Генерального прокурора України Шокіна В.М. утриматись від будь-яких подальших призначень на адміністративні посади в прокуратуру Одеської області прокурорів без суворого дотримання вимог чинного законодавства України, зокрема Порядку призначення прокурора на адміністративні посади.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що порушено порядок призначення заступника прокурора Одеської області на займану посаду, а тому позивач та третя особа позбавлені можливості захистити свої права, зокрема у спосіб передбачений ст..22 Закону України «Про звернення громадян» шляхом особистого викладення своєї проблеми на особистому прийомі уповноваженого заступника прокурора Одеської області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04.01.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стало відомо про заняття адміністративної посади заступника прокурора Одеської області гр. Мамедовим Г.А. та виконання ним повноважень керівника самостійних структурних підрозділів прокуратури області. Згідно відповіді на інформаційний запит Мамедова Г.А. призначено на посаду заступника прокурора Одеської області наказом від 28.12.2015 року Генерального прокурора України Шокіна В.М.

Апелянт вважає, що Генеральним прокурором України Шокіним В.М. було порушено порядок призначення Мамедова Г.А. на адміністративну посаду, визначений ст. 39 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі - Закон України №1697- VІІ), у зв'язку з чим Мамедовим Г.А. протиправно здійснюються власно-розпорядчі повноваження на адміністративній посаді заступника прокурора Одеської області, що на думку апелянта позбавляє його можливості скористатись своїм правом, закріпленим положенням ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» потрапити на особистий прийом до призначеного у встановленому Законом №1697-УІІ порядку (легітимного) керівника самостійних структурних підрозділів прокуратури Одеської області.

Судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки наказ про призначення на посаду заступника прокурора Одеської області є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений чиним законодавством та позивачем не доведено порушення його прав.

Судова колегія погоджується з висновком суду та вважає його вмотивованим виходячи з наступного.

В преамбулі Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року визначаються правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури.

Відповідно до гл.2 розділу VІІІ Закону України №1697-VІІ органами прокурорського самоврядування є всеукраїнська конференція працівників прокуратури (найвищий орган) та рада прокурорів України, яка є вищим органом самоврядування у період між всеукраїнськими конференціями працівників прокуратури.

Статтею 39 Закону України №1697-VІІ встановлений порядок призначення прокурора на адміністративну посаду, зокрема, відповідно до ч.4 цієї статті призначення прокурора на посаду, передбачену п.2,3,6-8,11 ч.1 (тобто у тому числі заступника керівника регіональної прокуратури), здійснюється Генеральним прокурором України за рекомендацією Ради прокурорів України.

Згідно з ч. 5 ст.39 Закону під час вирішення питання щодо надання рекомендації для призначення на адміністративну посаду Рада прокурорів України враховує професійні та морально-ділові якості кандидата, а також його управлінсько-організаторські здібності та досвід роботи.

Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року встановлений особливий порядок набрання ним чинності, який визначений самим Законом №1697-VІІ.

Згідно з п.1 розділу XII «Прикінцеві положення» набирає чинності з 15.07.2015 р., крім:

- пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

- статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15.04.2016 року;

- статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, відповідно до абз. 3 п.1 розділу XII «Прикінцеві положення» частина статей Закону, у тому числі 28-38 щодо призначення на посаду прокурорів, ст.65-73, які регламентують питання утворення та здійснення повноважень органами прокурорського самоврядування, набирає чинності 15.04.2016 року.

У зв'язку з цим п.5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ регламентовано вирішення питань щодо призначення прокурорів на посади, у тому числі адміністративні, до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, тобто до 15.04.2016 року.

Підпунктом 1 п.5-1 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ встановлено тестування для прокурорів місцевих прокуратур, порядок якого затверджується Генеральним прокурором України.

Згідно з пп.2 п.5-1 розділу XIII призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 11, 12, 13 ч. 1 ст. 39 цього Закону, здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

З урахуванням чого доводи апелянта щодо відсутності проходження Мамедовим Г.А. тестування та конкурсу для зайняття адміністративної посади є безпідставними, оскільки зазначена процедура стосується прокурорів, які претендують на адміністративні посади місцевих прокуратур.

Крім того підпунктом 4 п.5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України №1697-VІІ визначено, що прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі в цій частині також є необгрунтованими, оскільки є лише припущенням апелянта та його не вірному трактуванні законодавства України.

Виходячи з зазначеного судова колегія зазначає, що відповідно до повноважень Генеральний прокурор України може призначати заступників керівників регіональних прокуратур до 15.04.2016 року без рекомендації Ради прокурорів України, а тому Наказ від 28.12.2015 р. Генерального прокурора України Шокіна В.М. про призначення Мамедова Г.А. на адміністративну посаду заступника прокурора Одеської області є законним та скасуванню не підлягає.

Крім вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині відсутності доказів порушеного права позивача з огляду на наступне.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності віднесено до компетенції адміністративних судів (п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України), а стаття 171 КАС України закріплює особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. Право на таке оскарження мають особи, щодо яких застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Проте, згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 8 статті 3 КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже згідно положень статей 6, 17, 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом відповідно до вказаної норми Закону є можливістю фізичних та юридичних осіб ініціювати судове провадження в адміністративній справі з метою судового захисту їх прав, свобод чи інтересів, порушених суб'єктом владних повноважень у сфері публічно - правових відносин.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплене у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має права, свободи чи інтереси, про захист яких вона просить, і ці права, свободи чи інтереси порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою визнання акта не дійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта відносно прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив такі дії.

Виходячи з аналізу зазначених норм судова колегія вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки факт порушення прав позивача не встановлений, а саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має права,свободи чи інтереси про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах, а тому рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову є обгрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України по справі №К/800/40671/14 від 16.06.2015 року.

Крім того доводи апелянта щодо порушення його права на особистий прийом заступником прокурора Одеської області в порядку ст.22 Закону України «Про звернення громадян» є також безпідставними з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Апелянт посилається як у своєму позові, так і в апеляційні скарзі, в якості доведеності порушення його прав на ті обставини, що він позбавлений можливості захистити свої права у спосіб, передбачений ст.22 ЗУ «Про звернення громадян» шляхом особистого викладення суті своєї проблеми та у випадку можливості, її негайного вирішення на особистому прийомі заступника прокурора Одеської області.

Як один зі способів забезпечення законності й дисципліни у публічному праві розглядається звернення громадян. Віднесення цього способу до таких, за допомоги яких можливо впливати на стан законності та дисципліни у державі, є вкрай важливим.

Стаття 40 Конституції України свідчить, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» дає визначення, згідно з яким під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Матеріалами справи не підтверджується та не заперечувалось представником апелянта під час розгляду справи, що ОСОБА_3 взагалі не звертався в порядку ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» до заступника прокурора Одеської області Мамедова Гюндуза Айдиновича, а тому доводи апелянта, що він та третя особа позбавлені можливості захистити свої права шляхом особистого викладення своєї проблеми на особистому прийомі уповноваженого заступника прокурора Одеської області є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія судів апеляційної інстанції дійшла висновку, що передчасне уявлення позивача про наявність підстав для задоволення позову у обраний спосіб за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів оспорюваним наказом, не є підставою для задоволення такого позову, оскільки відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки вони за змістом ідентичні позовним вимогам, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Отже суд першої інстанції виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та з огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції, з огляду на викладене суд апеляційної інстанції, керуючись до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2016 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик