Справа № 713/618/16-а
Суддя: Кибич І. А.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/618/16-а
Провадження №2-а/713/17/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А., перевіривши адміністративний позов ОСОБА_1 до Вижницької міської ради Чернівецької області про неправомірні дії субєкта владних повноважень, скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про неправомірні дії субєкта владних повноважень, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії до Вижницької міської ради. Просить визнати неправомірними дії Вижницької міської ради, скасувати рішення 16-ої сесії V-го скликання Вижницької міської ради №102-16/08 від 30.09.2008 року ОСОБА_2, площею 0,0080 га по вул.Івана Мазепи, 31, захопленої території меж багатоквартирного будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В м.Вижниця, а саме рішення протидій з боку Вижницької міської ради та повернути дану площу до складу територій будинку 25-В, забудовника меж 1975 року з огляду заяви до НАБУ; скасувати рішення 17-ої сесії V-го скликання Вижницької міської ради №122-17/08 ОСОБА_3, площею 0,0048 га по вул.Івана Мазепи, 31, захопленої території меж багатоквартирного будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В м.Вижниця, а саме рішення протидій з боку Вижницької міської ради та повернути дану площу до складу територій будинку 25-В, забудовника меж 1975 року з огляду заяви до НАБУ; скасувати рішення Вижницької міської ради, ОСОБА_4, площею 0,0116 га по вул.Івана Мазепи, захопленої від території меж багатоквартирного будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В м.Вижниця, а саме рішення протидії з боку Вижницької міської ради та повернути дану площу до складу територій будинку 25-В, забудовника меж 1975 року з огляду заяви до НАБУ; скасувати рішення Вижницької міської ради, ОСОБА_5, площею 0,0015 га по вул.Івана Мазепи, захопленої від території меж багатоквартирного будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В м.Вижниця, а саме рішення протидії з боку Вижницької міської ради та повернути дану площу до складу територій будинку 25-В, забудовника меж 1975 року з огляду заяви до НАБУ; скасувати проектно-кошторисну документацію на підставі плану меж землекористування, виконані «Замовником», згідно договору №24-09/2015 від 23.10.2015 року графічні креслення, ескізи до виконання проектно-кошторисної документації щодо Демаркації меж плану землекористування їхнього багатоквартирного будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В м.Вижниця до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за адресою: 58018, м.Чернівці вул.Стефюка, 10/29, яке полягає 3/4 сторони, а не навколо даного будинку Демаркації меж згідно вимог закону та зобовязати виконати з врахуванням повернення земельних ділянок площею 0,0258 га до складу даного будинку, 25-В лише після повернення виконати нову проектно-кошторисну документацію; скасувати звіти Вижницької міської ради за №02-18/520 від 21.08.2015 року, №02-18/573 від 22.09.2015 року, №02-18/627 від 15.10.2015 року, як протидію, яка полягає в блокуванні реформ чинного Закону України №417-VІІІ, №418- VІІІ від 14.05.2015 року; скасувати рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VІ скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року про затвердження Технічного обґрунтування землекористування житлового будинку по вул.Івана Мазепи, 25-В в м.Вижниця, Чернівецької області, Арх.№24-09/2015, площею 1417,70 м2 стадія «Техніко-економічне обґрунтування», яке полягає як протидія ОСОБА_1 нібито 3/4 сторони Демаркація меж не навколо їхнього будинку 25-В, як підставу відмови у наданні дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку; скасувати рішення Виижницької міської ради 58-ої сесії VІ-го скликання №145-58/15 від 13 жовтня 2015 року «Про виконання постанови Вижницького районного суду від 28 жовтня 2014 року»; зобовязати Вижницьку міську раду, Чернівецької області винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства по вул.І.Мазепи, 25-В, м.Вижниця та надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража по вул.І.Мазепи, 25-В м.Вижниця згідно вимог закону.

Перевіривши матеріали адміністративного позову суд приходить до наступного.

У відповідності до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що справою, яка підсудна адміністративному суду є спір принаймні між двома учасниками публічно-правових відносин щодо цих відносин, якщо хоча б однією зі сторін цього спору є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а цей спір передано на вирішення адміністративного суду шляхом звернення з адміністративним позовом.

За правилами положень п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Питання предметної підсудності врегульовано положеннями статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо примусового повернення в країну походження або третю країну та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України.

Відповідно до вимог ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Субєкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках встановлених законом.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 20.05.2013р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснив, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», при вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати розяснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а, „б, „в, „г статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має зясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно п.13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначено, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, встановлених обставин постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2011 року, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки як вбачається із заявлених ОСОБА_1 вимог щодо скасування рішень Вижницької міської ради щодо виділення земельних ділянок, дані вимоги стосуються прав та інтересів фізичних осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 яким згідно даних рішень були виділені безоплатно у приватну власність земельні ділянки, якими вони користуються та володіють. Також вимоги про скасування рішень Вижницької міської ради про затвердження проектно-кошторисної документації, затвердження технічного обґрунтування землекористування всього житлового будинку №25-В по вул.І.Мазепи в м.Вижниця, як підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку, тобто на думку суду існує спір про право, спір є приватноправовим, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 6 ст. 109 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 вказаного Кодексу передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З урахуванням зазначених обставин даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 про скасування звітів Вижницької міської ради за №02-18/520 від 21.08.2015 року №02-18/573 від 22.09.2015 року, №02-18/627 від 15.10.2015 року, які на його думку є сфальсифіковані Вижницькою міською радою, на думку суду дані вимоги відносяться до вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначених ст.267 КАС України. Тобто заява з вказаними вимогами має подаватись до суду у порядку, визначеному з вимогами ст.267 КАС України.

Згідно ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Цією ж частиною ст.267 КАС України передбачено зміст заяви та порядок подання її до суду.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити, позовну заяву з доданими матеріалами повернути позивачу, розяснивши, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 01.09.2015 року у випадку відмови у відкритті провадження сплачений судовий збір повертається.

Керуючись п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ст. 109 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вижницької міської ради про неправомірні дії субєкта владних повноважень, скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений судовий збір в сумі 140,00 (Сто сорок) гривень, згідно квитанції №134 від 30.03.2016 року.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: І. А. Кибич