Справа № 824/182/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі

29 березня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/182/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавка Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимофєєва А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні питання позивача про взяття на квартирний облік, як такого, що звільнений за скороченням штатів Збройних Сил України та потребуючого поліпшення житлових умов, що викладена в листі від 16.02.2016 №1028;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 взяти позивача, разом з членами сім`ї на квартирний облік з 10 серпня 1993 року та внести їх до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов і надання житла поза чергою.

У судовому засідання суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі в зв`язку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач проти закриття провадження заперечив, наполягаючи на розгляді справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідач не забезпечив явку представника в судове засідання, хоча повідомлявся про судовий розгляд належним чином, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що провадження у адміністративній справі підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті самого спору. Абз.2-3 п.3 постанови пленуму Вищого адміністративного суду "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2013 №8 передбачений обов`язок суду звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Враховуючи зміст позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено зі служби в запас Збройних Сил України з правом залишення на квартирному обліку. Оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у взятті його з сім`єю на квартирний облік, як такого, що потребує поліпшення житловий умов.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням його прав на одержання житла та соціальне забезпечення, що передбачені Житловим Кодексом України.

Діяльність військових комісаріатів та житлових комісій у збройних силах України врегульована Положенням про військові комісаріати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389 (далі - Положення №389) та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 (далі - Інструкція №737 відповідно).

Так, пунктом 8 Положення № 389 визначено, що завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, проведення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Крім того, завданнями житлових комісій органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій ЗС України згідно з п.10.6. Інструкції № 737 є розгляд рапортів військовослужбовців та заяв осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов; перевірка житлових умов; розгляд заяв, скарг та пропозицій, прийняття рішень зі спірних питань, які виникли під час роботи житлових комісій військових частин, закладів, установ та організацій, і прийом відвідувачів з житлових питань; надання звіту про виконану роботу не менше двох разів на рік загальним зборам військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, та радам офіцерів органів військового управління.

При цьому, суд зазначає, що житлові комісії окрім військових комісаріатів також діють у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях ЗС України, які не є суб`єктами владних повноважень і наявність спору з житловими комісіями вказаних органів військового управління не наділяє такий спір статусом публічно-правового, що унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Суд врахував, що цей спір виник у зв`язку з порушенням, на думку позивача, його права на одержання житла.

Враховуючи наведені повноваження відповідача, а також суть спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосуються прав та обов`язків у сфері цивільних відносин, оскільки є цивільно-правовим способом захисту прав позивача на отримання житла, що виключає можливість розгляду такої вимоги в порядку адміністративного судочинства.

Справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, сімейних, трудових відносин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 15 глави 2 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 відносяться до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, що є обов`язковою для врахування на підставі ч. 2 ст. 161 та ст. 224-2 КАС України, в постанові від 02.12.2014 поняття "житлові відносини", на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв`язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Отже у заявленому спорі відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі житлової комісії владних управлінських функцій не виконував. Право фізичної особи на отримання житла підлягає захисту в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України має наслідком закриття провадження у справі.

За таких обставин провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 157, 158-159, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
1. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу про належність даної справи до юрисдикції місцевого загального суду у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

3. Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

У відповідності до ст.ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Згідно статті 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Г.Г. Спіжавка

Ухвала в повному обсязі складена 04 квітня 2016 р.