Справа № 808/303/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року (09 год. 30 хв.)Справа № 808/303/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується - суд) надійшов адміністративний позов Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» (далі іменується - позивач, ЗДП «Кремнійполімер») до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.09.2015 № .

В обґрунтування позову підприємство посилається на те, що податкове повідомлення-рішення від 09.09.2015 № прийняте з порушенням норм діючого законодавства України на підставі необґрунтованих та суперечливих висновків акту перевірки. Зазначає, що платник податків, який правильно застосовую норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державою від іншого платника податків, який ці норми порушує. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення-рішення, яким йому зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 19499,00 грн.

Ухвалою судді від 22.01.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання з'явився представник відповідача Дяченко Ю.Т. Матеріали справи містять письмові заперечення від 22.02.2016, в яких, зокрема, зазначено про те, що роботи в обсязі, зазначеному підприємством у документах обліку фактично не могли бути виконані ПП «Краб-02», що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ЗДП «Кремнійполімер» та ПП «Краб-02». Вказує, що надані ЗДП «Кремнійполімер» до перевірки документи по взаємовідносинам з ПП «Краб-02» неможливо ідентифікувати як первинні документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вони не мають юридичної сили, не можуть бути підставою для бухгалтерського і податкового обліку та подальшого декларування податкових показників з податку на прибуток підприємства та ПДВ. Отже, перевіркою зроблено висновок, що ЗДП «Кремнійполімер» отримано податкові накладні від ПП «Краб-02» у березні 2015 року без мети реального настання правових наслідків, отже, позивачем на порушення пунктів 198.1 та 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України завищено розмір від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 19499,00 грн., у тому числі за березень 2015 року на суму 19499,00 грн. Враховуючи викладене, вважає, що доводи позивача не спростовують висновків акту перевірки від 27.08.2015 №706/28-25-22-011/00203625 відносно встановлених порушень та не можуть бути підставою для скасування податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги частини першої статті 41 КАС України, відповідно до якої уразі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Запорізьке державне підприємство «Кремнійполімер» зареєстровано 14.09.1993, як юридична особа за адресою: 69009, Запорізька область, місто Запоріжжя, Заводський район, вулиця Теплична, будинок №7, . Підприємство взято на податковий облік в органах державної податкової служби 27.11.1993 за №97.

На підставі наказу від 19.08.2015 №186, виданого ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, інспектором податкової та митної справи І рангу Плотніченком Русланом Михайловичем, згідно з вимогами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1 та 79.2 статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Краб-02» () за березень 2015 року та з питань формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість при подальшій реалізації придбаних товарів (робіт, послуг) за березень 2015 року.

Повідомлення про початок документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.08.2015 №20/10/08-25-22-016, копію наказу від 19.08.2015 №186 та листа від 19.08.2015 №5408/10/08-25-22-016, згідно якого посадових осіб ЗДП «Кремнійполімер» () запрошено до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області о 17 годині 27.08.2015 для ознайомлення та підписання матеріалів перевірки направлено 19.08.2015 рекомендованим листом з відміткою про вручення, як це передбачено вимогами пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки № 706/28-25-22-011/00203625 від 27.08.2015.

Перевіркою встановлено порушення ЗДП «Кремнійполімер» вимог пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого позивачем завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 19 499,00 грн., у тому числі за відповідні податкові періоди: за березень 2015 року на суму 19 499,00 грн.; та завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у тому числі за відповідні податкові періоди: за березень 2015 року на суму 19 499,00 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, ЗДП «Кремнійполімер» подало письмові зауваження №13/1708 від 03.09.2015.

За результатами розгляду заперечення ЗДП «Кремнійполімер», ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя надало письмову відповідь на заперечення до акту перевірки від 27.08.2015 № 706/28-25-22-011/00203625, в якій заперечення від 03.09.2015 №13/1708 залишені без задоволення.

09 вересня 2015 року, на підставі висновків Акту перевірки № 706/28-25-22-011/00203625 від 27.08.2015, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № про зменшення Запорізькому державному підприємству «Кремнійполімер» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 19 499,00 грн., у тому числі за відповідні податкові періоди: за березень 2015 року на суму 19 499,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення від 09.09.2015 №, отримано уповноваженим представником ЗДП «Кремнійполімер» 14.09.2015.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 09.09.2015 № ЗДП «Кремнійполімер» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується - ПК України).

Як встановлено приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами указаної статті встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Тобто, законодавцем чітко зазначено, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт, послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинне бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року між ЗДП «Кремнійполімер» (далі -Замовник) та ПП «Краб-02» (далі - Виконавець) укладено договір про надання послуг № 98-КП (далі - Договір №98-КП від 13.10.2014), відповідно до умов якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за адресою: 69009, місто Запоріжжя, вулиця Теплична, будинок №7.

Згідно вказаного договору Виконавець надає Замовнику наступні послуги:

- забезпечити у межах наданих повноважень контроль за охороною підприємства від розкрадання, пошкодження, знищення матеріальних цінностей;

- контроль за працівниками підприємства та службою охорони;

- затримувати працівників підприємств у стані алкогольного сп'яніння;

- підтримувати зв'язки з органами МВС при виявленні розкрадання;

- підтримання на об'єкті запровадженого Замовником внутрішнього режиму та громадського порядку.

У подальшому до Договору №98-КП від 13.10.2014 неодноразово були укладені додаткові угоди, відповідно до яких змінювалась чисельність охоронців які виконували послуги за вищезазначеним договором.

Зокрема, відповідно до додаткової угоди від 27.02.2015 № 2 передбачено наступне:

1. З 1 березня 2015 року приступити до виконання послуг служби безпеки, в кількості 9 цілодобових постів служби безпеки згідно Договору № 98-КП про надання послуг від 13.10.2014.

2. Внести зміни в Додаток № 1 (графік роботи працівників) який є невід'ємною частиною Договору № 98 про надання послуг від 13.10.2014, а саме з 2 цілодобових постів служби безпеки на 9 цілодобових пости служби безпеки.

3. В усіх інших питаннях, що не обумовлені цією додатковою угодою сторони керуються положеннями Договору № 98-КП про надання послуг від 13.10.2014.

Так, відповідно до податкових накладних №1 від 02.03.2015, №6 від 11.03.2015, №5 від 11.03.2015, №8 від 19.03.2015, №12 від 31.03.2015 кількість людино-годин, які відпрацьовано робітниками ПП «Краб-02» () у березні 2015 року з надання послуг служби безпеки становить 7 004,9999 люд. год.

Крім того, надання послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000014 від 02.03.2015, № ОУ-0000016 від 11.03.2015 та №ОУ-0000020 від 31.03.2015, складених між ЗДП «Кремнійполімер» та ПП «Краб-02».

Розрахунки здійснювались шляхом оплати грошовими коштами у сумі 117 000,00 грн.

Згідно з листом ПП «Краб-02» вих. №4 від 11.02.2016, останній пояснює, що після підписання додаткової угоди №2 від 27 лютого 2015 року, до договору №98-КП, в якому виконання послуг починається з 01 березня 2015 року, приватне підприємство «КРАБ-02» не мало можливості самостійно виконати послугу в повному обсязі тому, що на той час не вистачало потрібної кількості кваліфікованих працівників та не було можливим прийняти та підготувати їх для несення чергування на ЗДП «Кремнійполімер» за одну добу. Внаслідок чого, Костюком О.Д., керівником охоронного підприємства було прийняте рішення про заключення субпідрядного договору з охоронним підприємством «АБ Еліт Собр» від 01.03.2015, згідно якого субпідрядне підприємство надавало ПП «Краб-02» працівників (охоронників) для виконання послуг, а працівники ПП «Краб -02» керували та контролювали робочий процес. Вказує про те, що щоденна кількість працівників відображається в постових відомостях ЗДП «Кремнійполімер». На теперішній час охоронне підприємство виконує свої обов'язки силами працівників свого підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що під час виконання обов'язків за Договором №98-КП від 13.10.2014 охороні послуги виконувались не тільки залученими фахівцями, а й спільно представниками підприємства. Перед початком виконання послуг із охорони працівники заповнювали «Постову відомість» із визначенням кількості осіб, які брали участь, прізвищ та проставляли особистий підпис (а.с. 36-66).

Так, позивачем надано копію договору субпідряду на виконання робіт з охорони №0103 від 01.03.2015, укладеного між ПП «Краб-02» та ПП «АГЕНСТВО БЕЗПЕКИ ЕЛІТ СОБР», що надало можливості підряднику виконати роботи за Договором №98-КП від 13.10.2014.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) (далі іменується - Закон України № 996-XIV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1 та підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті Закону України № 996-XIV та пункту 2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктами 2.15 та 2.16 пункту 2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, всі надані до перевірки первинні документи складені у повній відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та не суперечать вимогам ПК України. Достовірних, належних і переконливих доказів, що первинні документи і податкова звітність ЗДП «Кремнійполімер» є дефектними або підробними та містять неправдиву, недостовірну інформацію перевіряючими в акті перевірки не наведено.

Отримані послуги оприбутковані позивачем шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що не заперечується податковим органом.

Отже, надані ПП «Краб-02» послуги з охорони були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані ЗДП «Кремнійполімер» на підставі податкових накладних та актів прийому-передачі, оплачені, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Судом встановлено, що на дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій контрагент позивача - ПП «Краб-02» було зареєстровано уповноваженими органами як суб'єкт господарювання, взято податковими органами на облік як платники податків, в том числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні записи про відсутність підприємств за місцем реєстрації.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

В Акті перевірки податковий орган робить висновок про те, що фактично послуги служби безпеки не могли виконуватись власними силами ПП «Краб-02» () у зв'язку з відсутністю наявних людських ресурсів. Таким чином, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності.

Однак, суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідного власного персоналу тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між ПП «Краб-02» та ЗДП «Кремнійполімер» не мали реального характеру. Крім того, позивачем наданий договір субпідряду від 01.03.2015, укладений між ПП «Краб-02» та ПП «АБ Еліт Собр», згідно якого субпідрядне підприємство надавало ПП «Краб-02» працівників (охоронників) для виконання послуг, а працівники ПП «Краб-02» керували та контролювали робочий процес.

Виходячи з того, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, а також те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, надані в обґрунтування доводів податкового органу акти та інформація не підтверджують наявність обставин, з якими відповідач пов'язує відсутність реального характеру господарської операції.

До того ж, нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум ПДВ, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагента позивача, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, статтею 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ встановлено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем вимог пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а тому податкове повідомлення-рішення від 09.09.2015 № про зменшення Запорізькому державному підприємству «Кремнійполімер» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 19 499,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 09.09.2015 № про зменшення Запорізькому державному підприємству «Кремнійполімер» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 19 499,00 грн.

Присудити на користь Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» () 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко