Справа № 825/217/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/217/16 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.

представників позивача Галенка О.Г., Васильєва О.М.

представника третьої особи Іллюшка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариство "Райффайзен Банк Аваль", Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" до Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Чернігівської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання протиправними дій та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ВДВС Менського РУЮ Чернігівської області, в якому просив: визнати протиправними дії головного державного виконавця ВДВС Менського РУЮ Симана Миколи Миколайовича щодо винесення ним 16.07.2013 постанови про приєднання виконавчого провадження № 39002071 до зведеного виконавчого провадження № 46962643; визнати протиправною і скасувати постанову про приєднання виконавчого провадження № 39002071, відкритого на підставі виконавчого листа Менського районного суду від 24.10.2008 № 2-551/2008, до зведеного виконавчого провадження № 46962643.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково - визнано протиправною та скасовано постанову ВДВС Менського РУЮ Чернігівської області від 16.07.2013 ВП № 39002071 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. В решті позовних вимог відмовлено.

На зазначене рішення суду першої інстанції відповідачем та третьою особою подано апеляційні скарги, у яких апелянти, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просили його скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

Позивачем подано письмові заперечення, у яких представник товариства просив суд апеляційної інстанції залишити без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року.

У судовому засіданні представник третьої особи апеляційні скарги підтримав, а представники позивача заперечували проти їх задоволення та просили залишити оскаржуване рішення місцевого адміністративного суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, представників позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів виходить з таких фактичних обставин.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив, що 24.10.2008 Менським районним судом Чернігівської області у справі № 2-551/2008 видано виконавчий лист, відповідно до якого суд вирішив виділити частину майна ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро", але не більше 50% для звернення на неї стягнення за борговими зобов'язаннями його учасника ОСОБА_8 перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі обласної дирекції у сумі 4326277грн. 03 коп.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Менського РУЮ Симаном М.М. від 16.07.2013 відкрито виконавче провадження ВП № 39002071 з примусового виконання названого виконавчого листа.

16.07.2013 головним державним виконавцем ВДВС Менського РУЮ на підставі ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" приєднано вказане виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження № 46962643, про що винесена постанова ВП № 39002071.

Задовольняючи позов у частині визнання протиправною та скасування зазначеної постанови, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» могло мати місце у разі, якщо судове рішення передбачало б стягнення коштів з ТОВ "Інтрансагро", водночас виконавчий лист Менського районного суду Чернігівської області у справі № 2-551/2008 містить вимоги вчинити певні дії - виділити частину майна ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро", але не більше 50% для звернення на неї стягнення за борговими зобов'язаннями його учасника ОСОБА_8 перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі обласної дирекції у сумі 4326277 грн. 03 коп., проте вимоги про стягнення коштів з ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" у вказаному виконавчому листі відсутні. За наведеного, суд дійшов висновку про протиправність спірної постанови державного виконавця.

У частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції сторонами або третьою особою не оскаржене.

Враховуючи, що у межах зведеного виконавчого провадження наразі об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій, суд першої інстанції правильно вказав, що дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів.

На цьому наголошували, зокрема, Вищий адміністративний суд України у постанові Пленуму ВАС України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму ВСС України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Перевіривши обґрунтованість висновків Чернігівського окружного адміністративного суду, з урахуванням доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позову, спір виник з приводу здійснення відповідачем дій в рамках виконавчого провадження, в якому позивач є боржником.

В свою чергу, ч. 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, ч. 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (ч. 2 ст. 181 КАС України).

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивачем оскаржується постанова відповідача від 16.07.2013 про приєднання виконавчого провадження № 39002071 до зведеного виконавчого провадження № 46962643.

У свою чергу, за захистом своїх прав позивач вперше звернувся лише 30.12.2015 (а.с. 30), тобто з пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 181 КАС України.

Позивач обґрунтовує порушення його прав з боку відповідача тим, що виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 2-551, виданого Менським районним судом 24.10.2008, не могло бути приєднане до зведеного виконавчого провадження № 46962643, оскільки судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, не є рішенням про стягнення коштів, а отже відповідач, приймаючи рішення про приєднання згаданого ВП до зведеного ВП, порушив вимоги ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом установлено і не заперечується сторонами та третьою особою, що спірна постанова від 16.07.2013 сторонам виконавчого провадження не надсилалася, так, як є внутрішнім документом і відповідно до п.3.8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, її копія зберігається у зведеному виконавчому провадженні.

Позивач вказав, що про порушення прав, за захистом яких він наразі звернувся до суду, йому стало відомо після ознайомлення із матеріалами зведеного виконавчого провадження №46962643 у грудні 2015 року, на підтвердження чого надав копію заяви, датованої 23.12.2015.

Колегія суддів оцінює такі доводи критично.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2015 державним виконавцем відділу ДВС Менського РУЮ було складено Розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням № 46962643 про стягнення з TOB «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» (а.с. 8,9).

Згідно з цим розрахунком, серед виконавчих документів шостої черги названого зведеного виконавчого провадження № 46962643 вказано і виконавчий лист № 2-551, виданий Менським районним судом 24.10.2008.

Отже із зазначеного розрахунку позивач безумовно міг і повинен був дізнатися, що примусове виконання згаданого виконавчого листа № 2-551 про виділення частини майна товариства для звернення стягнення здійснюється вже у межах зведеного виконавчого провадження № 46962643 про стягнення коштів, тобто було приєднане до нього, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку приєднання відкритого виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження інакше, ніж шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що розрахунок від 31.03.2015 позивач отримав 07.04.2015 (наявні дата та номер реєстрації вхідної кореспонденції товариства на копії розрахунку) (а.с. 8).

Крім того, судова колегія враховує, що у квітні 2015 року даний розрахунок було оскаржено ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" до Чернігівського окружного адміністративного суду (справа 825/1271/15-а), що також підтверджує обізнаність позивача із цим розрахунком та самим зведеним виконавчим провадженням № 46962643 у квітні 2015 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач міг і повинен був дізнатися про факт порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся, ще 07.04.2015.

У свою чергу, із даним позовом позивач вперше звернувся лише 30.12.2015 (а.с. 30), тобто з пропуском десятиденного строку встановленого ч. 2 ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається із матеріалів адміністративного позову, позивач не просив про поновлення строків звернення до суду.

Чернігівський окружний адміністративний суд в ухвалі від 10.02.2016 зазначив про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, підтримавши наведені доводи товариства, проте рішення про поновлення такого строку відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України суд не прийняв, питання щодо цього в резолютивній частині ухвали від 10.02.2016 не вирішив.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу, що положення ч. 2 ст. 181 КАС пов'язують початок перебігу десятиденного строку на оскарження рішення державного виконавця з тим моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

На думку колегії суддів, отримавши зазначений розрахунок у квітні 2015 року позивач мав реальну можливість дізнатися про те, що виконання виконавчого листа № 2-551, виданого Менським районним судом 24.10.2008, здійснюється у межах зведеного виконавчого провадження № 46962643, тобто приєднане до нього.

При цьому, починаючи з цього моменту, позивач не мав жодних перешкод для отримання копії оскаржуваної постанови державного виконавця, проте із матеріалами вказаного зведеного виконавчого провадження ознайомився лише у грудні 2015 року, тобто через 8 місяців з моменту, коли мав об'єктивну можливість дізнатися про прийняття державним виконавцем спірного рішення.

Як було вказано, небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Таких доказів матеріали справи не містять.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі від 13.10.2010 № 1425/11/13-10, суд апеляційної інстанції повинен перевіряти висновки суду першої інстанції про наявність поважних причин пропуску звернення до суду, які зроблені після відкриття провадження у справі за адміністративним позовом, поданим із порушенням строку звернення до адміністративного суду.

Якщо апеляційним адміністративним судом буде встановлено необґрунтованість висновків місцевого суду про наявність поважних причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду, апеляційний адміністративний суд повинен скасувати постанову суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд не встановив обставин, які б свідчили про поважність причин звернення із даним позовом поза межами встановленого Кодексом адміністративного судочинства строку, а тому суд визнає причини пропуску такого строку неповажними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів встановила, що позовну заяву подано поза межами встановленого КАС України строку звернення до суду, при цьому позивач не просив про поновлення таких строків. Також апеляційним судом встановлено відсутність та недоведеність позивачем підстав для визнання причин пропуску строку поважними та поновлення строку звернення до суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення без розгляду вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції доводів відповідача та третьої особи стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду не перевірив, водночас, обґрунтованість таких посилань знайшла своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, то прийняте судом рішення щодо задоволення позову підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, водночас, названі вимоги позивача підлягають залишенню без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Керуючись статтями 155, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариство "Райффайзен Банк Аваль", Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" до Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Чернігівської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання протиправними дій та скасування постанови - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 4 квітня 2016 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.