Справа № 813/221/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Справа № 813/221/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Гренько Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області А.Кавецького, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі - відповідач-1, начальник ГУ Держгеокадастру у Львівській області), в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить: скасувати рішення Управління Держгеокадастру у Львівській області № БП-124/0-305/6-16 від 20.01.16р.; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 562,45 грн. за судовий збір та в сумі 600 грн. за транспортні витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідач безпідставно відмовив йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що вказані в оскаржуваному рішенні підстави для відмови позивачу у виділенні земельної ділянки не передбачені положеннями ст. 118 Земельного кодексу України. Вказана стаття передбачає можливість звернення осіб до уповноваженого органу для безоплатного отримання у власність земельної ділянки для відповідних цілей. При цьому, таке звернення може бути подане у довільній формі. Єдиною законодавчою вимогою до такого звернення є обов'язок особи вказати орієнтовні розміри земельної ділянки, цільове призначення такої ділянки та долучити графічні матеріали, на яких зазначити бажане місце розташування земельної ділянки. Заява позивача відповідала вказаним вимогам. Позивач вважає, що він не повинен був подавати відповідачу копію свого паспорта та ідентифікаційного коду. З цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою судового засідання від 23.03.16р. судом залучено до участі у справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі - відповідач-2, ГУ Держгеокадастру у Львівській області).

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила з підстав, вказаних в письмових запереченнях проти позову. Вказала, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з заявою про виділення йому земельної ділянки площею 2 гектара за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. Однак, в самій заяві позивач вказав про намір використовувати таку ділянку для ведення садівництва. Земельним кодексом України передбачені різні норми безоплатної приватизації земельних ділянок з різним цільовим призначенням, а тому такі розбіжності в заяві не давали можливості відповідачу встановити дійсні цілі подальшого використання земельної ділянки, яку просить виділити у власність позивач. При цьому, до заяви не долучено копії паспорта та ідентифікаційного коду позивача, у зв'язку з чим при розгляді такої заяви неможливо було ідентифікувати заявника та встановити чи має право ОСОБА_1 на отримання у власність такої земельної ділянки і чи не скористався він таким правом раніше. Крім цього, відповідно до рішення колегії Держземагенства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яке введено в дію наказом Держземагенства України № 328 від 15.10.14р., запроваджено з 15.10.14р. обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Відсутність ідентифікаційних даних позивача було перешкодою для звернення до органу місцевого самоврядування по місцю знаходження земельної ділянки для з'ясування позиції такого органу.

З урахуванням викладеного, представник відповідачів вважає правомірною відмову позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення позивача та представника відповідачів, з'ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими такі обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, мотивуючи це наступним.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру Львівській області з заявою, в якій просив виділити йому земельну ділянку розміром два гектара для особистого селянського господарства по вул. Шевченка, що у с. Дуліби Стрийського району, Львівської області за межами населеного пункту (оскільки землі у межах населеного пункту вже приватизовані та заплановані під особисте житлове будівництво в генеральному плані с.Дуліби) відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України. Вказав, що на цій земельній ділянці він планує вирощувати малину, смородину та аґрус за європейськими технологіями. До заяви долучив графічні матеріали, на яких вказав бажане місце розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке оформлено листом № БП-124/0-305/6-16 від 20.01.16р.

Підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було те, що позивачем до заяви не долучено копії паспорта та ідентифікаційного коду, що не дало можливості відповідачу-2 опрацювати персональні дані ОСОБА_1 для дослідження питання щодо того, чи скористався він своїм правом на приватизацію земельних ділянок по даному виду використання.

Крім цього, в зазначеному вище листі вказано, що відповідно до доручення Віце-прем'єр- міністра України № 37732/0/1-14 від 08.10.14р. та рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14.10.14р. ГУ Держземагенства у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Не погодившись з таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Львівській області позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

За положеннями статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки розгляду клопотань та строки передачі земельної ділянки у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. Така заява подається в довільній формі та повинна містити лише розмір земельної ділянки, її цільове призначення та бажане місце розташування. За результатами розгляду заяви визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

При цьому, Земельним кодексом України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зокрема, такими підставами є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскаржуване рішення не містить посилання на жодну з зазначених підстав.

Зазначені відповідачем підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зокрема, не подання ним документів, які ідентифікують його особу, не є підставою для відмови у наданні такого дозволу, а, за певних обставин, можуть бути підставою для залишення його заяви без розгляду.

Суд зазначає, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не свідчить про прийняття в подальшому позитивного рішення про надання її у власність заявнику.

Зокрема, це підтверджується закріпленим в статті 118 Земельного кодексу України принципом мовчазної згоди повноважного органу на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки без такого дозволу.

Рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається уповноваженим на це державним органом лише після затвердження у встановленому законодавством порядку проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.12.13р. у справі № 21-358а13.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом враховано, що позивач не оскаржує дій відповідачів щодо строків розгляду його заяви та не ставить під сумнів компетенцію відповідача для розгляду такої заяви, а тому цим обставинам суд не дає оцінки.

Разом з цим слід зазначити, що відповідачами не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому суд вважає його протиправним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Управління Держгеокадастру у Львівській області № БП-124/0-305/6-16 від 20.01.16р. є обґрунтованими та такими, що слід задовольнити.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного судуУкраїни № 7 від 20.05.2013р. "Про судове рішення в адміністративній справі", в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 гривень слід стягнути на його користь з відповідача за рахунок бюджетний асигнувань.

Щодо відшкодування позивачу транспортних витрат суд зазначає, що долучені ОСОБА_1 квитанції про придбання пального не є належним доказом понесених ним витрат на прибуття до суду, а вказана ним сума - 600 гривень не є обгрунтованою. Відтак такі витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, викладене у формі листа № БП-124/0-305/6-16 від 20.01.16р. «Про розгляд клопотання».

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.