Справа № 826/1651/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2016 року № 826/1651/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-97"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.09.15,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2015 № та №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» фактично не здійсненні, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентами підтверджуються необхідними первинними документами.

Відповідач заперечив по суті заявлених позовних вимог посилаючись на Податковий кодекс України та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві правомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 01.09.2015 № та №, оскільки операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» здійсненні лише на папері без фактичного здійснення господарських операцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В період з 03.08.2015 по 07.08.2015 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві підставі наказу від 03.08.2015 №1196, згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» по взаємовідносинам з ТОВ «Брокбудкепітал» за період з 01.09.2014 по 31.09.2014 та ТОВ «НАІ Україна» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 14.08.2015 року № 1006/26-53-22-05-21/13670891, яким встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-97»:

- п. 135.4 ст. 135, п.п 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік всього у сумі 176 437 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість який підлягає сплаті до бюджету за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ 196 041 грн.

На підставі складеного акту перевірки від 4.08.2015 року № 1006/26-53-22-05-21/13670891 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 01.09.2015 року:

- №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 264 656 грн. з якої за основним платежем - 176 437 грн., за штрафними санкціями - 88 219 грн.;

- №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 294 062 грн. з якої за основним платежем - 196 041 грн., за штрафними санкціями - 98 021 грн.

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Брокбудкепітал» оскільки контрагент позивача не мав ресурсів виконувати обсяг робіт згідно договору, а тому первинні документи було складено без фактичного здійснення господарської операції.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

03.03.2014 року між ТОВ «Брокбудкепітал», як підрядником та ТОВ «Енергія-97», як замовником укладено договір підряду №30314/1, згідно якого підрядник зобов'язується на свій ризик виконати за завданням замовника комплекс проектних, монтажних, сантехнічних, електротехнічних, ремонтних, в тому числі по приладам обліку теплової енергії, обладнанню центральних теплових пунктів та індивідуальних теплових пунктів, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На виконання умов договору №30314/1між Товариством з обмеженою відповідальність «Енергія-97», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал», як виконавцем, підписано акти здачі-прийнятих виконаних будівельних робіт:

- № 83 від 23.09.2014 на загальну суму вартості робіт 104 970 грн.;

- № 84 від 23.09.2014 на загальну суму вартості робіт 134 880 грн.;

- № 85 від 25.09.2014 на загальну суму вартості робіт 165 990 грн.;

- № 82 від 16.09.2014 на загальну суму вартості робіт 169 008 грн.;

- № 89 від 30.09.2014 на загальну суму вартості робіт 184 572 грн.;

- № 88 від 30.09.2014 на загальну суму вартості робіт 164 568 грн.;

- № 87 від 30.09.2014 на загальну суму вартості робіт 110 250 грн.;

- № 86 від 30.09.2014 на загальну суму вартості робіт 142 008 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» виписало на користь позивача податкові накладні:

- №359 від 23.09.2014 року на загальну суму 104 970 грн., в тому силі ПДВ - 17 495 грн.;

- №360 від 23.09.2014 року на загальну суму 134 880 грн., в тому силі ПДВ - 22 480 грн.;

- №439 від 25.09.2014 року на загальну суму 165 990 грн., в тому силі ПДВ - 27 665 грн.;

- №248 від 16.09.2014 року на загальну суму 169 008 грн., в тому силі ПДВ - 28 168 грн.;

- №870 від 30.09.2014 року на загальну суму 184 572 грн., в тому силі ПДВ - 30 762 грн.;

- №869 від 30.09.2014 року на загальну суму 164 568 грн., в тому силі ПДВ - 27 428 грн.;

- №868 від 30.09.2014 року на загальну суму 110 250 грн., в тому силі ПДВ - 18 375 грн.;

- №579 від 30.09.2014 року на загальну суму 142 008 грн., в тому силі ПДВ - 23 668 грн.

Також в матеріалах справи містяться акти технічного огляду виконаних робіт, акти передачі проектної документації, технічні завдання, дефектні акти (перелік робіт, що необхідно виконати для усунення несправностей), локальні кошториси на будівельні роботи.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» вчинені дії згідно укладеного договору, що підтверджується відповідними первинними документами.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача, щодо відсутності фактичних доказів господарської діяльності з котрагентом, оскільки надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення.

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з акту перевірки, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві дійшла до висновку, що ТОВ «Брокбудкепітал» не мало ресурсів для виконання робіт згідно договору №30314/1.

При цьому, суд зазначає, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність замовника про зазначення виконавцнм недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість, зворотнього суду не доведено.

Також позивачем надано докази реалізації виконаних робіт наступним покупцям: ТОВ «Сервіс М», ТОВ «ВБ Аванпост-прим», ФО ОСОБА_1, КП «Святошинське лісопаркове господарство», ТОВ «Інтерном» та іншим юридичним особам.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ та до складу валових витрат витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Брокбудкепітал» тому податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 01.09.2015 № та № визнаються протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 01.09.2015 № та №.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда