Справа № 806/110/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м.Житомир справа №806/110/16

час прийняття: 13 год. 40 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О.Г.,

при секретарі судового засідання Гуменюку А.Ю.,

за участю: представника позивача Андрушко І.П., Сеся С.В.,

представника відповідача Самохвалова А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" до Коростенської об'єднаної державної податковоїа інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 28.10.2015 року, № від 28.10.2015 року, № від 28.10.2015 року, № від 28.10.2015 року, № від 22.12.2015 року. На думку позивача оскаржувані рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та зазначає, що валові витрати і податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів, які підтверджують факт придбання товару і використання його в господарській діяльності підприємства. Позивачем заперечується факт щодо відповідальності за подання з помилками податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку так як відсутні негативні наслідки таких помилок. Зазначає, що відсів є супутньою продукцією і тому не потребує донарахування плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях щодо позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, про що складений акт №958/22-01/33201062 від 13.10.2015 року (а.с.23-112 т.1).

В акті перевірки зазначено наступні порушення:

- п.135.1, п.135.5 ст.135, п.138.8, пп.138.10.2, пп.138.10.3, пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 499003 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 283369 грн.; за 2014 рік на суму 215634 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в результаті чого:

- завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (ряд23.1) у розмірі 92432 грн., в т.ч. за лютий 2013 року на 200 грн., за травень 2013 року на 2550 грн., за червень 2013 року на 22091 грн., за серпень 2013 року на 17625 грн., за вересень 2013 року на 7417 грн., за жовтень 2013 року на 200 грн., за листопад 2013 року на 24788 грн., за квітень 2014 року на 17381 грн., за листопад 2014 року на 180 грн.;

- завищено від'ємне значення рівниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19) у розмірі 180 грн. в т.ч. за грудень 2014 року на 180 грн.;

- пп.263.6.1 п.263.1, пп.263.6.5 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено плату за користування надрами на 452849,00 грн., в т.ч. 1 квартал 2013 року - 72701,00 грн., 2 квартал 2013 року - 80564,00 грн., 3 квартал 2013 року - 76577,00 грн., 4 квартал 2013 року - 66033,00 грн., 1 квартал 2014 року - 57544,00 грн., 2 квартал 2014 року - 41328,00 грн., 3 квартал 2014 року - 27580,00 грн., 4 квартал 2014 року - 30522,00 грн.

- п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядку Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 року №49 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", встановлено подання підприємством не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих на користь платника податків, оскільки такі недостовірні відомості призвели до зміни платника податку за 2013-2014 роки.

На підставі вказаного акта Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області прийняті податкові повідомлення-рішення № від 28.10.2015 року про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 748505 грн., № від 28.10.2015 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 92432 грн. та штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 46216 грн., № від 28.10.2015 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 180 грн., № від 28.10.2015 року про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн. (а.с.225-229 т.1).

Не погоджуючись із прийнятими повідомленнями-рішеннями, товариство подавало на них скарги до Головного управління ДФС у Житомирській області, за наслідками розгляду яких прийнято рішення №944/6/06-30-10-07-07 від 08.12.2015 року про залишення без змін податкових повідомлень-рішень №, №, №, № та скасування податкового повідомлення - рішення № про визначення грошового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення в розмірі 2478 грн., а в іншій частині 676796 грн. залишено без змін (а.с.3-8 т.2).

За результатами вказаного рішення Головного управління ДФС у Житомирській області Коростенською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2015 року про визначення грошового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмірі 676796 грн. (а.с.41 т.2)

Рішенням Державної фіскальної служби України №28082/6/99-99-10-01-03-15 від 30.12.2015 року залишена без розгляду скарга ТзОВ "Гулянецький щебзавод" на податкові повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ та рішення Головного управління ДФС у Житомирській області про результати розгляду скарги та повернута скаржнику (а.с.37,38 т.2).

Скаргу ТзОВ "Гулянецький щебзавод" на податкове повідомлення - рішення № від 22.12.2015 року Головне управління ДФС у Житомирській області рішенням №14/6/-30-10-07-07 від 05.01.2016 року залишено без розгляду та повернуто скаржнику (а.с.43, 44 т.2).

Суд частково не погоджується з висновками податкового органу з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2015 року, то суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що на порушення п.135.1, п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" занижено суму інших доходів за 2013 рік (додаток №5 до довідки про загальну інформацію, яка є додатком №2 до даного акту) на суму 934 грн., в т.ч. за 2013 рік - 934 грн. та на суму 171290 грн., в т.ч. за 2014 рік - 171290 грн. (а.с. 29 т.1). Вказана розбіжність виявлена на підставі даних головної книги та податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013 та 2014 роки.

Представник позивача в судовому засіданні погодився з таким виявленим порушенням, а тому нарахування основного платежу в сумі 31009,66 грн. та штрафної санкції в сумі 15504,83 грн. є правомірним (розрахунок а.с.153 т.17).

В акті перевірки зазначено, що на порушення п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" завищено суму собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) по господарським операціям з ТОВ "Горіндустрія ВС" на суму 287833,35 грн. в т.ч. за 2013 рік на 287833,35 грн. (а.с.40 т.1).

Судом встановлено, що між ТОВ "Горіндустрія ВС" (продавець) та ТОВ "Гулянецький щебзавод" (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів №ДГ-0000023 від 07.02.2013 року (а.с.171 т.2).

Відповідно до пп.1.1 п.1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар.

Факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання видаткової накладної і підписується обома сторонами у момент передачі-приймання товару.

Виконання умов вказаного договору підтверджується видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, подорожніми листами, податковими накладними, прибутковими накладними, накладними на внутрішнє переміщення. Оплата за придбаний товар здійснювалась шляхом перерахування коштів через розрахунковий рахунок. Транспортування здійснювалась власним автотранспортом (а.с.172-250 т.2, 140 т.3).

За даними бухгалтерського обліку придбання ТМЦ відображено проводкою Дт201,64 Кт631, перерахування коштів - Дт631 Кт 311.

В судовому засіданні встановлено, що придбані у ТОВ «Горіндустрія ВС» товарно-матеріальні цінності використані ТОВ "Гулянецький щебзавод» на ремонт орендованих основних засобів на підставі актів приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів типової форми №03-2, а саме: № 53 від 25.04.2013 року, №77 від 29.05.2013 року, №76 від 29.05.201З року, №78 від 29.05.201З року, №64 від 16.05.2013 року, №121 від 30.07.2013 року, №109 від 16.07.2013 року, №123 від 05.08.2013 року, №161 від 24.10.2013 року, №163 від 25.10.2013 року, №162 від 25 10.2013 року.

Вказаний факт зазначено в акті перевірки та не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ "Горіндустрія ВС" отримувало ТМЦ у ТОВ "Компанія "Укрпромторг".

До Коростенської ОДПІ надійшов акт ДПІ у Соломянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №619/26-58-22-07-17/38354571 від 23.06.2014 року "про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Компанія "Укрпромторг" щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року (а.с.36).

Від ОУ ДПІ у Соломянському районі ГУ Міндоходу м.Києві надійшов лист №1727/7/26-58-07-04 від 27.03.2014 року щодо наявності ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарських операцій ТОВ "Компанія" Укрпромторг".

На підставі інформації, яка надійшла до Коростенської ОДПІ було проведено перевірку ТОВ "Горіндустрія ВС" по питанню дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Укрпромторг" за період з квітня 2013року по листопад 2013 року, за результатами якої складено акт від 15.10.2014 року №1393/22-01/37486096.

За результатами перевірки ТОВ «Горіндустрія ВС» підприємству знято податковий кредит по операціям з придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія «Укрпромторг» (код 54571) та податкові зобов'язання по операціям з реалізації ТМЦ (в т.ч. на ТОВ «Гулянецький щебзавод»), які були придбані у ТОВ «Компанія «Укрпромторг». За рахунок цього, виникла розбіжність у визначенні суми податкового кредиту та податкових зобов'язань за результатами автоматизованого співставлення в розрізі контрагентів в АС «Податковий блок».

Зазначеним актом перевірки зафіксовано порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Горіндустрія ВС", зокрема, завищено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 553570,00 грн., в тому числі: по ТОВ "Гулянецький щебзавод" за квітень 2013 року на суму 2550,00 грн., за травень 2013 року на суму 17891,00 грн., за липень 2013 року на суму 17625,00 грн., за серпень 2013 року на суму 7417,00 грн., за жовтень 2013 року на суму 14667,00 грн.

На підставі акту перевірки №1393/22-01/37486096 від 15.10.2014 відповідачем податкове повідомлення - рішення не виносилось. Але, контролюючим органом до інформаційних баз АС "Аудит", АС "Реєстр схем та елементів ухилення" та інших, за результатами інформаційної обробки висновків акту перевірки були внесені зміни у задекларовані позивачем показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у інформаційних базах аналітичної системи Міністерства доходів і зборів України за період квітень-листопад 2013 року.

Не погодившись із діями податкового органу, ТОВ "Горіндустрія ВС" звернулось до суду із позовом про зобов'язання вчинити дії та заборону у використанні інформації.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Коростенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області відновити інформацію про податкові зобов'язання з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю "Горіндустрія ВС" за період квітень-листопад 2013 року в сумі 553570,00 грн. та податковий кредит з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю "Горіндустрія ВС" за період квітень-листопад 2013 року в сумі 547978,00 грн., відповідно до поданої товариством податкової звітності за вказаний період у базах даних АС "Аудит", АС "Реєстр схем та елементів ухилення" та інших. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (справа №806/4833/14).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 року апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасовано. Підставою для скасування рішення першої інстанції стала позиція ВСУ від 09.12.2014 року по справі №21-511а14, згідно якої включення до бази даних інформації про перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку (а.с. 176-178 т.17).

Судом встановлено, що придбання позивачем товарів від ТОВ "Горіндустрія ВС" підтверджено належними первинними документами. Придбані позивачем товарно-матеріальні цінності були використані у власній господарській діяльності, а отже, такі господарські операції е реальними.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Чинне законодавство, зокрема, Податковий кодекс України, не встановлює обов'язок платника податків перевіряти відомості щодо декларування контрагентами своїх зобов'язань з ПДВ, виконання ними таких зобов'язань перед бюджетом та наявність чи відсутність ознак фіктивності фірм, ймовірність чи реальність проведення контрагентом транзитних фінансових операцій, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам, наявність у контрагента складських приміщень, людських ресурсів, надійність постачальників контрагента тощо.

Можливе недекларування або декларування з порушеннями контрагентами зобов'язань зі сплати ПДВ, податку на прибуток, інших обов'язкових платежів до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них і не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат при обчисленні податку на прибуток, у разі, якщо останній виконав усі передбачені законодавством умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та витрат.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", такі рішення є самостійним джерелом права, а отже є своєрідним "гіравозахисним мечем" на шляху утвердження справедливого правосуддя.

Згідно зі статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини в спорах з оподаткування (на прикладі "Інтерсплав проти України" (заява №803/02) від 09.01.2007 року) зазначено, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їхнього боку.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З наведеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати ПДВ та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати ПДВ з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

За таких обставин, податковим органом не було прийнято до уваги той факт, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, зокрема, тими, які не були постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Суд вважає, що ТОВ "Гулянецький щебзавод" були правомірно сформовані сума податкового кредиту та витрат по взаємовідносинах з ТОВ "Горіндустрія ВС", висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам справи, а тому спірне податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню в сумі 54688,34 грн. та застосованої штрафної санкції в розмірі 27344,17 грн.

В акті перевірки зазначено, що на порушення п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" завищено суму собівартості виготовленої продукції, адміністративних витрат та витрат на збут по операціям з включення до їх складу витрат пов'язаних із ремонтом основних засобів на суму 2931590,00 грн.

В акті перевірки відповідач стверджує про безпідставне завищення товариством собівартості реалізованої продукції на вартість запчастин, використаних на ремонт обладнання, в тому числі орендованого (у період 2013-2014 роки) понад 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року.

Під час проведення перевірки податкові інспектори прийшли до висновку, що товариством здійснювався ремонт обладнання, а не його технічне обслуговування.

Основні засади технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, порядок проведення технічного обслуговування і перелік робіт, які виконуються при технічному обслуговуванні та заміні змінного обладнання на підприємствах гірничодобувної промисловості України визначає Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, затверджене наказом Міністерства промислової політики України від 04.07.2003 року N281 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.08.2003 року за N733/8054.

За змістом пунктів 2.2, 2.3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, технічне обслуговування - комплекс операцій або операція з підтримки працездатності або справності об'єкта устаткування при використанні за призначенням, чеканні, зберіганні і транспортуванні.

Ремонт - комплекс операцій з відновлення працездатності об'єкта устаткування (або його складових частин) з частковим або повним відновленням його ресурсу, визначеного нормативно-технічною документацією, у результаті виконання якого передбачається поліпшення стану об'єкта.

Згідно пунктів 3.1, 3.2 розділу 3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, метою технічного обслуговування устаткування є попередження передчасного його зносу шляхом забезпечення режимів роботи відповідно до паспортних або проектних даних, належного догляду, змащення і регулювання, своєчасного виявлення й усунення несправностей, розробки і впровадження заходів щодо його вдосконалення.

Технічне обслуговування не є поточним або капітальним ремонтом, реконструкцією, модернізацією, технічним переозброєнням чи іншим видом поліпшення основних фондів.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 розділу 3 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, технічне обслуговування устаткування передбачає: перевірку технічного стану, виконання робіт для підтримки його належного зовнішнього вигляду, заправку експлуатаційними рідинами, усунення виявлених несправностей. Прибиральні роботи проводяться в міру потреби, але обов'язково перед технічним обслуговуванням.

Перелік робіт, які відносяться до технічного обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, наведений у додатку 1, а саме: очистка устаткування від пилу, бруду, відпрацьованого мастила та технологічних відходів: захист від корозії устаткування фарбуванням, чищення газоочисних і водостічних каналів, газопроводів, труб, котлів, димоходів, водойм, ізоляція трубопроводів; промивка та заправка мастильними матеріалами централізованих систем мащення картерних систем, підшипників та інших; змащення підшипників, тросів, вузлів тертя, зубчастих передач, редукторів, муфт: ревізія устаткування та контроль стану болтових з'єднань, муфт, гальм, опор, зубчастих передач, редукторів та інших: заміна деяких складових частин механізмів, у тому числі: фільтрувальних елементів, шлангів, пильників і контактів автогенного й електрозварювального устаткування, шлангів і з'єднань пневматичного інструменту, заміна і зшивання приводних пасів і транспортерних стрічок, заміна роликів конвеєрів, заміна клапанів, шиберів. заслінок і інших запасних частин, канатів підіймально-транспортного устаткування, заміна важелів, заміна колосників, зміна шкіряних, гумових і інших прокладок, перестановка моторів, верстатів, трубопроводів (якщо така перестановка, не є капітальними роботами); обтягання та заміна болтових з'єднань та інших деталей кріплення: регулювання гальм, заміна гальмівних колодок, гальмових шківів: відкриття вікон люків та лазів для огляду та перевірки стану механізмів, вузлів та деталей. Перевірка ступеня зносу захисної броні футерувальних плит та інших подібних елементів: перевірка транспортерних стрічок, тіл качання, напрямних роликів, приводних ременів та. при потребі, їх заміна: регулювання натягнення пружин, ремінних та ланцюгових передач, транспортерних стрічок, вулканізація пошкоджених місць; перевірка та регулювання упорів, механічних перемикачів: перевірка стану канатів (тросів), шлангів, трубопроводів та іншого, заміна дуже зношених: перевірка, підтяжка чи заміна сальників, манжет, ущільнень рознімних з'єднань; перевірка трубопроводів і заміна рукавів з'єднань систем охолодження, мащення, гідравліки, пневматики та інших; перевірка роботи та регулювання вимірювальних приладів, реєструвальної апаратури, захисних, блокувальних та сигнальних пристроїв; перевірка та заміна пальників, насадок, котлів, печей та іншого обладнання; заміна вогнетривкої кладки обертальних та інших печей; чистка та заміна контактів електрообладнання; виконання технологічних, механічних та електричних вимірювань; проведення заміни змінного устаткування, швидкозношуваних запасних частин і технологічних пристроїв, виконання найпростіших вогневих та електрозварювальних робіт; налагодження, регулювання, усунення дефектів у міжремонтні періоди та підготовка до планових ремонтів, складання вузлів з доставкою їх до місця проведення робіт.

Із наведених норм Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств встановлено, що технічний огляд, та подальше технічне обслуговування, по суті є підтримкою працездатності або справності об'єкта устаткування і включає у себе заміну запчастин.

Матеріалами справи, а саме кошторисами технічного обслуговування за 2013 - 2014 роки, підтверджено, що товариством було проведено заміну ряду запчастин, зокрема, роликів, пластин, бугелів, плит, футировок, підшипників, пружин, стрічок, редукторів, сит, конусів, гайок, тощо (а.с.1-250 т.4 - 1-250 т.16).

Заміна указаних запчастин була здійснена саме для підтримання працездатності обладнання підприємства, що свідчить про те, що товариством у перевіреному періоді понесені витрати, пов'язані саме з технічним обслуговуванням дробильного обладнання, а не з ремонтом такого обладнання.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 розділу 4 Положення про технічне обслуговування устаткування гірничодобувних підприємств, витрати на технічне обслуговування устаткування належать до витрат на утримання та експлуатацію основних фондів.

Витрати на технічне обслуговування устаткування включають: витрати на проведення робіт з технічного обслуговування устаткування, визначених відповідно до пункту 3.5 цього Положення; вартість мастильних, обтиральних матеріалів, емульсій для охолодження, спожитих палива, електроенергії, води. пари, стиснутого повітря й штих видів носіїв енергії для надання руху верстатам, кранам, насосам, підіймачам, пресам та іншому устаткуванню, яке використовувалось для проведення технічного обслуговування; витрати на виготовлення і придбання змінного устаткування; витрати на оплату праці робітників, які виконують технічне обслуговування, відрахування на соціальні заходи; амортизаційні відрахування, нараховані на об'єкти основних фондів, які використовуються для проведення технічного обслуговування; витрати на утримання цеху контрольно-вимірювальних приладів і автоматики та інших підрозділів, які забезпечують знімання показань вимірювальних приладів і первинне опрацювання цих показань; вартість послуг інших цехів і допоміжних виробництв.

Згідно пунктів 14, 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року N92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 року за N288/4509, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів.

Витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно їй значеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

У п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці: амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг: загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку: вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням роби, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно п.п. "в" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

Пунктом 146.12 ст.146 Податкового кодексу України встановлено, що сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

Відповідно до пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Із аналізу положень Податкового кодексу України, встановлено, що податковий облік витрат по технічному огляду основних фондів здійснюється в залежності від напрямку використання основних засобів. Тобто, у разі якщо основний засіб використовується в операційній діяльності підприємства такі витрати включаються до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, в іншому випадку - до складу інших витрат.

Крім того, суд зазначає, що у п.п.5.2 п.2 Розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України за №984, від 22.12.2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772 (далі - Порядок №984) передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено не порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Із акту перевірки встановлено, що при його оформлені порушені вимоги Порядку №984 щодо оформлення результатів перевірки. Так, висновки податкового органу ґрунтуються виключно на припущеннях, без посилання на первинні документи, які підтверджують наявність факту порушення. Крім того, оскільки підставою зменшення суми витрат позивача стали висновки податкового органу про те, що платником податків здійснювалися виключно ремонт та поліпшення основних засобів (а не здійснення утримання/технічного обслуговування, як вказано у первинних документах позивача-кошторисах технічного обслуговування за 2013 - 2014 роки) відповідач повинен був навести конкретні пункти і статті законодавчих актів, які дають визначення поняттям "утримання (технічне обслуговування) основних засобів", "ремонт основних засобів" та "поліпшення основних засобів". При формуванні акта перевірки ревізорами не вказано на підставі чого ними було витрати понесенні позивачем на утримання (технічне обслуговування) основних засобів класифіковано як витрати на ремонт та поліпшення основних засобів. Наданий в судовому засіданні журнал-ордер (а.с.80-82 т.17) не надавався для ознайомлення під час перевірки уповноваженим особам товариства та ними не підписаний.

Не може слугувати обставиною, яка підтверджує завищення позивачем витрат аналіз виключно рахунку 15 (як про це зазначено в акті перевірки), без аналізу відповідних первинних документів та аналізу сум, що обліковуються, на підставі відповідних первинних документів, саме на рахунках 23, 91, 92, 93.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, зі змінами та доповненнями, витрати на утримання та обслуговування основних засобів, належать:

до складу собівартості готової продукції (рахунок 23 - за основними засобами, безпосередньо використовуваним у виробничому процесі):

до складу загальновиробничих витрат (рахунок 91 - за основними

засобами загальновиробничого призначення);

до складу адміністративних витрат (рахунок 92 - за основними засобами ¦

загальногосподарського призначення);

до складу витрат на збут (рахунок 93 - за основними засобами, пов'язаним зі збутом продукції);

З наведених таблиць в акті перевірки (сторінки 21-22 акту перевірки) чітко вбачається, що «кінцевими» рахунками, на яких обліковуються відповідні суми є рахунки 23, 91, 92, 93 а не 15.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність скасувати спірне податкове повідомлення-рішення № в сумі нарахованого податкового зобов'язання - 467993,34 грн. та штрафної санкції - 233997,17 грн. (розрахунок а.с.153 т.17).

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2015 року, то суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що на порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" завищено суму податкового кредиту у розмірі 61733 грн. по господарським операціям з ТОВ "Горіндустрія ВС". Детально, суть порушення стосовно взаємовідносин ТОВ "Гулянецький щебзавод" та ТОВ "Горіндустрія ВС" описана у п.п.3.1.2 п.3.1 даного акту (а.с. 40 т.1).

Відповідно до договору №ДГ-0000023 від 07.02.2013 року ТОВ "Гулянецький щебзавод" у ТОВ "Горіндустрія ВС" придбано ТМЦ, на що постачальником виписано слідуючі податкові накладні:

№10 від 25.04.2013 року на суму15300,00 грн., в т.ч. ПДВ 2550,00 грн.,

№5 від 16.05.2013 року на суму 49000 грн., в т.ч. ПДВ 8166,67 грн.,

№17 від 29.05.2013 року на суму 7350,00 грн., в т.ч. ПДВ1225,00 грн.,

№18 від 29.05.2013 року на суму 6500,00 грн., в т.ч. ПДВ1083,33 грн.,

№19 від 29.05.2013 року на суму 44500,00 грн., в т.ч. ПДВ 7416,67 грн.,

№9 від 16.07.2013 року на суму56450,02 грн., в т.ч. ПДВ 9408,34 грн.,

№21 від 30.07.2013 року на суму 49300,00 грн., в т.ч. ПДВ 8216,67 грн.,

№1 від 5.08.2013 року на суму 44500,00 грн., в т.ч. ПДВ 7416,67 грн.,

№8 від 24.10.2013 року на суму 44000,00 грн., в т.ч. ПДВ7333,33 грн.,

№10 від 25.10.2013 року на суму44000,00 грн., в т.ч. ПДВ7333,33 грн.,

№9 від 25.10.2013 року на суму9500,00 грн., в т.ч. ПДВ 1583,33 грн.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до видаткової накладної №01-0000002 від 29.05.2013 року ТОВ "Гулянецький щебзавод" придбано у ТОВ "ТК Фіона" топливний насос ТНВД у кількості 1 шт. на загальну суму 25200,00 грн. Транспортування насосу здійснено ТОВ "Нова пошта" на що надано акт №НП/88-000806 від 31.05.2013 року та ТТН №3568 від 31.05.2013 року. Оплата за топливний насос проведена шляхом перерахування коштів через розрахунковий рахунок у сумі 25200,00 грн. (банківська виписка від 29.05.2013 року) (а.с.55 т.1).

За даними бухгалтерського обліку топливний насос списано на ремонт орендованого навантажувача Hitachi Zaxis 450-3 згідно акту №МНА-01090 від 30.08.2013 року (Дт1522 Кт207).

До складу податкового кредиту податок на додану вартість включено на підставі податкової накладної №333 від 29.05.2013 року на суму 25200,00 грн. в т.ч. ПДВ 4200,00 грн. (запис по реєстру отриманих податкових накладних за травень 2013 року №14) (а.с.55 т.1).

Уповноважені особи податкового органу прийшли до висновку, згідно акту перевірки, про необхідність зменшення суми бюджетного відшкодування позивачу по господарській операції з ТОВ "ТК Фіона" на підставі акту Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області від 31.03.2014 року №244/20-23-22-01-05/38258286 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "ТК Фіона" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за 2013 та січень, лютий 2014 року".

В акті перевірки відсутні зауваження щодо оформлення податкової накладної №333 від 29.05.2013 р. та не ставиться під сумнів реальність здійсненої операції.

В акті перевірки зазначено, що на порушення п.198.5 "г" ст.198 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" завищено суму податкового кредиту у розмірі 760 грн., в т.ч. за січень 2013 року на суму 200 грн., за вересень 2013 року на суму 200 грн., за листопад 2014 року на суму 180 грн., за грудень 2014 року на суму 180 грн. (а.с. 54 т.1)

Судом встановлено, що ТОВ "Гулянецький щебзавод" (орендар) укладались договори з ТОВ "Метал Холдінг" (орендодавець) оренди майна №03/15/11 від 03.10.2011 року та №03/05/14 від 01.04.2014 року, зокрема трактора гусеничного Т-130. (а.с.50-55 т.3).

Згідно п.2.1 договорів орендна оплата за трактор гусеничний Т-130 складає 100,00 грн. та 900,00 грн. в місяць, без ПДВ відповідно.

В акті перевірки (а.с.54 т.1) зазначено, що в ході аналізу використання спецтехніки підприємством встановлено, що у січні 2013 року, вересні 2013, листопаді 2013 року, грудні 2014 року на трактор гусеничний Т-130 не списано ні дизпаливо, ні запчастини, тобто транспортний засіб взагалі не використовувався в операціях, що пов'язані з господарською діяльністю платника.

До податкового кредиту включено податок на додану вартість по оренді трактора гусеничного Т-130 на підставі податкових накладних: №1415 від 31.01.2013 року на суму1200,00 грн., в т.ч. ПДВ на суму 200 грн., №42 від 30.09.2013 року на суму 1200,00 грн. в т.ч. ПДВ 200,00 грн., №8 від 24.11.2014 року на суму 1080,00 грн., в т.ч. ПДВ 180,00 грн., №1 від 01.12.2014 року на суму 180,00 грн., в т.ч. ПДВ на суму180,00 грн.

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексі України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплат) товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Приписами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, зокрема, встановлено, що податковий кредит звідного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг. не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписане уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначені в п.201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимог) покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, у відповідача не має зауважень щодо порядку оформлення первинних документів та податкових накладних, а особа, яка їх видала була зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент видачі податкових накладних.

Відповідно до норм Податкового кодексу України, Наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року №957 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", відсутні нормативні підстави вважати податкові накладні, що не надають ТОВ "Гулянецький щебзавод" права на податковий кредит.

Так, з листа Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року №742/1 1/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції: установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесених інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної та зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі №К/800/27746/13.

Посилання податкового органу в акті перевірки на акти перевірок (неможливість проведення перевірки), що здійснювалися податковими органами щодо контрагентів товариства, не є належним та допустимим доказом нереальності та безтоварності господарських операцій з огляду на наступне:

Невиконання контрагентами Товариства своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку товариство не є.

Визначальною умовою правомірності формування податкового кредиту, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ "Горіндустрія" вже досліджувались судом в даній постанові.

Викладені в акті перевірки обставини, не є підставою вважати правочини з ТОВ "Горіндустрія" і ТОВ "ТК Фіона" недійсним, або таким, що не відбувся, та не спростовують реальності виконання господарських операцій, оскільки угода не визнана недійсною судами, а також Товариство не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Суд зазначає, що не використання певного майна товариства, в тому числі орендованого, для здійснення господарської діяльності в певний період, не може слугувати порушенням вимог п.198.5 «г» ст.198 ПК України - використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З дослівного тлумачення даного пункту вбачається, то відповідальність за його порушення виникла тоді, коли б товариство використовувало даний трактор саме поза межами господарської діяльності, а не за умови, коли с силу певних обставин (сезонне зменшення попиту на продукцію тощо), товариство не використовує даний трактор певний час.

Зазначена позиція відповідає рішенню Європейського су ду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява №3991/03), згідно якого Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит (бюджетне відшкодування) за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо про гаку діяльність його постачальників.

Отже, суд приходить до висновку про неправомірність зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування по господарським операціям з ТОВ "Горіндустрія ВС" і ТОВ "ТК Фіона".

В акті перевірки (а.с.68 т.1) зазначено, що на порушення п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України ТОВ "Гулянецький щебзавод" завищено заявлену на рахунок платника у банку суму податку на додану вартість у розмірі 25919,00 грн. в т.ч. за листопад 2013 року 8538,00 грн. та за квітень 2014 року - 17381,00 грн.

Судом встановлено, що за даними декларації з ПДВ товариством у листопаді 2013 року заявлено до відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за попередні звітні періоди, в т.ч. за травень 2013 р. - 104802 грн., за червень 2013 року - 82637 грн. та у квітні 2014 року за січень 2014 року в сумі 76274 грн.

В ході розгляду справи встановлено, що товариством, з врахуванням коригувань податкових зобов'язань минулих періодів (а.с.140 т.17) було правильно визначено суму бюджетного відшкодування в квітні 2014 року за січень 2014 року і розбіжності в сумі 17381 грн. не існує.

Щодо розбіжності в сумі 8538 грн. згідно декларації за 11 місяць 2013 року, то судом встановлено наступне.

Під час проведення перевірки податковим органом не було взято до уваги, що товариство в рядку 9 декларації з податку на додану вартість за 05.2013 року (а.с.73 т.2) показана сума - -5385, яка утворилась завдяки коригуванню податкових зобов'язань минулих періодів. За алгоритмом складання Декларації з ПДВ до рядку 19 потрапила сума, яка склалася з значень: рядок 17 - рядок 9, а саме: (393442-(-5385))=398827, яка в свою чергу була перенесена в рядок 20.2 декларації з ПДВ за травень 2013 року, а потім в рядок 21.1 декларації з ПДВ (звітної та уточненої) за червень 2013 року, а отже, товариством було правильно визначено суму бюджетного відшкодування за цей період.

В декларації з податку на додану вартість за 06.2013 року в 19 рядку товариством задекларовано суму 300995 грн. (сума рядків 17+16.5). В червні фактично було сплачено 218271,83 грн. (а.с.62-66 т.17).

В листопаді 2013 року за червень 2013 року товариство заявляє до бюджетного відшкодування -82637 грн. (а.с.137 т.2), однак, при цьому не враховано коригування, проведене згідно уточнюючого розрахунку у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок в квітні 2014 року в сумі --2000 грн. (а.с.179-182 т.17). Отже до відшкодування за червень 2013 року можна було заявляти суму 80723,17 грн. (297756 грн.+1239 грн. - 218271,83 грн.).

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що товариство завищило суму бюджетного відшкодування на 1914 грн. ( 80723,17 грн. - 82637 грн.), і тому на цю суму податковим органом правомірно зменшено суму бюджетного відшкодування і нараховано штрафні санкції в сумі 957 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, то зменшення суми бюджетного відшкодування податковим органом здійснено по господарським операціям позивача з оренди трактора гусеничного Т-130 у ТОВ "Метал Холдинг" за грудень 2014 року в сумі 180 грн. Обґрунтування необхідності скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення викладено вище.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, то суд зазначає наступне.

Проведеною перевіркою відображеного показника "Витрати платника за податковий період" за 2013-2014 рік на підставі таких документів: головні книги за 2013-2014 р., оборотно-сальдова відомість по 23 рахунку, первинні документи встановлено заниження витрат в додатку N2 до податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин по відсіву для будівельних робіт та відповідно занижено розрахункову вартість відсіву чим порушено пп.263.6.1 п.263.6 та пп. 263.6.5 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України від 02 12.1016 року Ке 2756-УІ зі змінами та доповненням.

Підприємством нараховано плату за користування надрами по відсіву по фактичній ціні реалізації.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що відсів для будівельних робіт є супутньою продукцією та її вартість, визначена за справедливою ціною або вартістю можливого використання, віднімається від підсумкової виробничої собівартості основної продукції.

Добування корисних копалин - це сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини (п.п.14.1.51 п.14.1 ст.14 ПК України).

Один із методів добування полягає у використанні вибухових матеріалів з метою як відокремлення, так і подрібнення гірських порід.

При добуванні в результаті вибуху утворюється суміш різнорозмірних уламків гірських порід, у тому числі таких видів товарної продукції як камінь бутовий та щебенево-піщана суміш.

З метою підготовки такої суміші до реалізації шляхом її приведення до вимог стандартів виконуються операції з класифікації уламків за розмірами, які підпунктом 14.1.150 пункту 14.1 статті 14 Кодексу віднесено до первинної переробки як складової господарської діяльності з видобування корисних копалин.

По кожному виду товарної продукції гірничого підприємства: камінь бутовий, щебінь та піщано-щебеневу суміш, складається окремий додаток до податкового розрахунку плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

За приписами підпункту 263.2.1 пункту 263.2 статті 263 ПК України, об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) або обсяг погашених у податковому (звітному) періоді запасів корисних копалин.

Підпунктом 263.5.1 пункту 263.5 статті 263 ПК України, зазначено, що базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства).

Згідно визначення, наведеного підпунктом 14.1,112 пункту 14,1 статті 14 ПК України, мінеральна сировина - товарна продукція гірничодобувного підприємства, що є результатом його господарської діяльності з видобутку корисних копалин, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, і за якісними характеристиками відповідає вимогам установлених законодавством стандартів або вимогам договорів.

Пунктом 1 Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1997 року № 432 визначено, що мінеральна сировина - це корисна копалина, видобута і перероблена на товарну продукцію гірничого виробництва. Товарна продукція гірничодобувного підприємства - мінеральна сировина, видобута гірничодобувним підприємством і відповідає установленим стандартам.

Обсяг видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) - це обсяг товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» обліковується гірничодобувним підприємством як запаси - активи, вартість яких може бути достовірно визначена, для яких існує імовірність отримання їх власником - суб'єктом господарювання економічної вигоди, пов'язаної з їх використанням, та які складаються з: сировини, призначеної для обслуговування виробництва, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, та адміністративних потреб; готової продукції, що виготовлена на гірничодобувному підприємстві, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом (підпункт 14.1.128 пункту 14.1 статті 14 ПК У країни).

Згідно з підпунктом 263.2.2 пункту 263.2 статті 263 ПК України, до об'єкта оподаткування належать:

а) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб'єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною;

б) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої (вилученої) з відходів (втрат, хвостів тощо) гірничодобувного виробництва, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб'єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, якщо для її видобутку відповідно до законодавства необхідно отримати спеціальний дозвіл;

в) обсяг погашених запасів корисних копалин.

Правовий аналіз наведених нормативних положень у їх сукупності дає підстави для висновку, що об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин є не тільки обсяг мінеральної сировини, а й обсяг мінеральної сировини, що утворюється у результаті виконання первинної переробки.

Відповідно до пп.263.6.1 п.263.6 ст.263 ПКУ вартість відповідного виду видобутої у такому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин: за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини мінеральної сировини); за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Згідно експертного висновку №В-4808 від 03.09.2013 року і щебінь гранітний і відсів гранітний являються продукцією ТОВ "Гулянецький щебзавод" (а.с.133-134 т.17).

Платники обчислюють розрахункову вартість одиниці відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за формулою, визначеною пп. 263.6.9 п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України, елементом якої є коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, обчисленого у матеріалах геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених Державною комісією.

Згідно із пп.263.6.5 п.263.6 ст.263 ПКУ у разі обчислення вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за розрахунковою вартістю до витрат платника за податковий (звітний) період включаються матеріальні витрати, витрати з оплати праці, витрати з ремонту основних засобів, сума нарахованої амортизації, інші витрати, що залежать до складу витрат.

Форма податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин затверджена наказом Міністерства фінансів України від 17.09.2012 року №1000 .

До податкового розрахунку додається Додаток 2 "Розрахунок податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (у частині корисних копалин, для яких затверджено ставки у відносних показниках)".

При розрахунку податкового зобов'язання у рядку 6.2 додатка 2 до податкового розрахунку проставляється визначена платником "вартість одиниці видобутої корисної копалини за розрахунковою вартістю" за наведеною формулою, елементом якої є показник рядка 4.4 податкового розрахунку "коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства".

Якщо протягом податкового (звітного) періоду змінювався розмір облікової ставки НБУ, податкове зобов'язання з плати за податковий (звітний) період обчислюються платниками плати, які порушили строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, окремо за кожний період дії розміру облікової ставки НБУ у податковому літному) періоді.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення №.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, то суд зазначає наступне.

Перевіркою дотримання обов'язків щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 -ДФ) встановлено порушення: п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) та Порядок заповнення та подання податковими агентам» Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і утриманого з них податку (форма 1ДФ), затвердженого наказом ДПАУ від 24.12.2010 року №1020 встановлено подання підприємством не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих на користь платника податків, якщо такі недостовірні відомості призвели до зміни платника податку за 2013-2014р.(а.с.82 т.1).

Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем помилково включено до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) у І, II, III кварталах 2013 року та II кварталі 2014 року фізичних осіб з перекрученими даними, а саме:

(РНОКПП НОМЕР_5) замість фізичної особи - підприємця ОСОБА_8. (РНОКПП НОМЕР_2);

(РНОКПП НОМЕР_6) замість фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1);

(РНОКПП НОМЕР_7) замість фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3);

(РНОКПП НОМЕР_8) замість фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4), яким проведено нарахування та виплату доходу.

Відповідно до пп. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) особи, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені Кодексом податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з значених питань не допускається.

При цьому податковий розрахунок по формі № 1ДФ передбачає відображення не лише доходів, що підлягають оподаткуванню, але також і доходів, які виплачуються податковими агентами платникам податку і не оподатковуються при їх виплаті, зокрема, доходів фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п.162.1 ст.162 ПКУ платниками податків є фізичні особа - резидент та нерезидент і податкові агенти. Тобто, вводячи ідентифікаційний податковий номер чи паспортні ліні в табличній частині звіту № 1ДФ, податковим агентом наводиться інформація про платників податків.

Отже, якщо вказано неправильні дані про такого платника (не той ІПН, паспортні дані), то змінюється і платник податку. В результаті виправлення такої інформації (змін відомостей про платника податків) до такого податкового агента застосовуються штрафні санкції.

Відповідно до п.119.2 ст.119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених форм, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь, платника податків, суми триманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за тобою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог п.169.4 ст.169 Кодексу та були виправлені відповідно до вимог ст. 50 Кодексу.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № .

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків. Будь-яких беззаперечних та достатніх доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача при формуванні складу валових витрат та сум податкового кредиту відповідачем - суб'єктом владних повноважень, суду не надано.

Згідно зі ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і задовольняє позов підприємства в повному обсязі.

Керуючись статтями 71, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області:

- № від 28.10.2015 року в частині нарахованого основного податку в сумі 467993,34 грн. та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 233997,17 грн.;

- № від 28.10.2015 року на суму завищення бюджетного відшкодування 90518,00 грн. та застосованої штрафної санкції в сумі 45259,00 грн.;

- № від 28.10.2015 року в повному обсязі. В іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" сплачений судовий збір у розмірі 13944 грн. 52 коп.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 04 квітня 2016 р.