Справа № 2-а-81/10
Суддя: Ткаченко О. Д.
Дата ухвалення: 2010-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-81 /2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2010 року

Біловодський районний суд Луганської області у складі: судді: Ткаченко О.Д.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області, третьої особи - Головного управління Державного Казначейства України в Луганській області про зобовязання виплатити підвищення до пенсії дитині війни та поновити строк звернення до суду за 2006-2008 роки, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2010 року вищевказаний позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, в яких зазначив, що він має правовий статус „дитини війни, відповідачем йому не доплачувалося підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, просить відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до кінця 2008 року, зобовязати відповідача нарахувати щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії, як дитині війни, за 2006-2008 роки , вказавши в мотивувальній частині позову суму 3891,90 грн.

Позивач звернувся з клопотанням про проведення слухання справи в порядку письмового провадження, зазначивши в позовній заяві про розгляд справ за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження , посилався на те, що підтримує заперечення в повному обсязі, посилався на відсутність законодавчого врегулювання цього питання та про застосування розміру підвищення до пенсії в сумах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії; суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд не вважає, що позивачкою пропущений строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. Суд не може взяти до уваги і заперечення відповідача щодо не врегулювання цього питання в законодавчому порядку , що не відповідаю дійсності, адже спеціальним законом їм встановлена додаткова гарантія захисту прав цієї категорії пенсіонерів, які є дітьми війни, порушення прав цієї категорії пенсіонерів є тривалим і продовжуваним .

Згідно зі ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни чітко окреслено, що державні соціальні гарантії дітям війни , встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами.

До того ж, стаття 11 визначає, що посадові особи і громадяни, винні в порушенні законодавства про соціальний захист дітей війни, несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Окрім того, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя передбачає у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Системний аналіз цих законодавчих актів свідчить про те, що законами України саме на субєкт владних повноважень покладено безпосередній обовязок їх виконувати, то громадяни не повинні доводити суду, що про порушення своїх прав вони дізналися у якийсь строк, бо саме ч. 2 ст. 71 КАС України покладає обовязок саме на субєкта владних повноважень довести правомірність, а значить і своєчасність свого рішення, дії чи бездіяльності.

В свою ж чергу, відповідач всупереч розяснень - листів Міністерства праці та соціального захисту України за № 1323/0/039/98-07,№ 21423/02-20 від 27.12.2007 року, якими повідомив про проведення виплат підпорядкованими йому ОСОБА_2 Пенсійного Фонду підвищень пенсій дітям війни за матеріалами пенсійних справ без подання пенсіонерами будь - яких додаткових документів, продовжує не виконувати і рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп(справа про виконання рішень Конституційного Суду), ухилився і від виконання рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 60рп(справа про соціальні гарантії громадян) та рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відповідач продовжує порушувати права позивачів по цей час, застосовуючи в своїй діяльності підзаконні акти - постанови Кабінету міністрів України, а не закон України .

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачам 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої . влади - Пенсійний Фонд України, та який діє через свої місцеві органи, відповідач не вчинив жодної дії для нарахування коштів та їх повної виплату дітям війни, за таких обставин суд вважає, що відповідач не виконав своїх повноважень без поважних причин. Тому посилання на застосування річного строку позовної давності для позивачів є безпідставним .

Судом встановлено, що позивач за цією справою є дитиною війни, що підтверджується пенсійним посвідченням №111604 та якому було відмовлено у виплаті

підвищення наприкінці 2009 року на його письмове звернення до відповідача.

Суд вважає письмову відмову відповідача у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії такою, що частково не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія

статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, серед них положення статті 71

Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими була зупинена дія статті 6

Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу

понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток

розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року, що набрав чинності з 1 січня 2007 року (із змінами від 15 березня 2007 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 01 січня - 380 грн., з 01 квітня - 406 грн., з 01 липня 2007 року - 410,06 грн., з 01 жовтня 2007 року-415,11 грн. Таким чином, суд вважає, що з 9 липня 2007 року, тобто з моменту прийняття зазначеного рішення Конституційного суду України, по 31.12.2007 року, відповідач має підвищити позивачці розмір пенсії, як дитині війни, тому у цій частині вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року внесено зміни до Закону України „Про соціальний захист дітей війни, зокрема, ст. 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалося, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання та державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року щодо внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу складає: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Таким чином, суд вважає, що з 22 травня 2008 року, тобто з моменту прийняття зазначеного рішення Конституційного суду України, відповідач має підвищити позивачам розмір пенсії, як дітям війни, тому у цій частині вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача щодо зобовязання провести підвищення пенсії з

01.01.2006року, то вона є необгрунтованою з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік» були внесені зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», відповідно до яких пункт 17 статті 77, а саме «З метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу сьомого ст. 5 та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було виключено, статтю 110 викладено у такій редакції «Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом 7 статті 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни (2195- 15), запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». У 2006 році Урядом не впроваджувався порядок надання пільг, передбачений статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного суду № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року щодо неконституційності ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким призупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не поширюється, тому позов в частині перерахунку підвищення пенсії з 01.01.2006 року не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивачки відносно зобовязання провести підвищення пенсії з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, то вона є необгрунтованою з наступних підстав:

Відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвален Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вим тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін третіх осіб, про захист яких вони просять. Зважаючи на обставини справи, суд вважає з»' необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області щодо не нарахування та невиплати позивачці підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки зазначена бездіяльність порушує права та інтереси позивача. Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодекс) адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України .

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 18, 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позови гр. ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити позивачу строк звернення до суду, визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області щодо невиплати підвищення до пенсії вищевказаним позивачу гр. ОСОБА_1 як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з

09.07.2007року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31 січня 2008 року включно .

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Біловодському районі здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дітям війни, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, з урахуванням здійснених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 1,70 гривень судових витрат у справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О. Д. Ткаченко