Справа № 303/1478/16а,2а/303/81/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Справа № 876/2355/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Брушнівського С.М.,

від відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2016 року позивач Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3, в якому просив на підставі п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина Афганістану ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження; затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більше як дванадцять місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 07 березня 2015 року, був виявлений на ділянці відділу прикордонної служби «Горонглаб» Мукачівського прикордонного загону, на напрямку 329 прикордонного знаку на території Берегівського району, Закарпатської області, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року позовні вимоги Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено. Постановлено примусово видворити громадянина Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження; затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більше як дванадцять місяців.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Проте в матеріалах справи не вбачається рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача з України, а також що таке рішення вручалося йому і ним не виконано. Крім цього державам - членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам (Керівництво УВКБ ООН з оцінки потреби міжнародного захисту осіб, які шукають притулку з Афганістану, редакція 06.08.2013 року).

У ході апеляційного розгляду представник апелянта ОСОБА_4. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача Брушнівський В.М. у ході апеляційного розгляду надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" грубо та свідомо порушував законодавство України, українською мовою не володіє, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно протоколу про адміністративне затримання від 07.03.2016 року відповідач, громадянин Афганістану - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 07 березня 2015 року, був виявлений на ділянці відділу прикордонної служби «Горонглаб» Мукачівського прикордонного загону, на напрямку 329 прикордонного знаку на території Берегівського району, Закарпатської області, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб.

В подальшому відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення, який на даний момент перебуває в пункті тимчасового тримання Мукачівського прикордонного загону. В ході з'ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач потрапив до України незаконно, поза пунктами пропуску, з метою пошуку кращих умов життя разом із своїми співвітчизниками в країнах Західної Європи.

Однак не дивлячись на вищенаведене колегія суддів вважає, що відповідача неправомірно, всупереч нормам та порядку Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусово видворено за межі України з огляду на наступне.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що позивачем порушено порядок примусового видворення відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення про примусове повернення відповідача, яке б він добровільно не виконав.

Також слід зазначити, що згідно протоколу про адміністративне затримання за спробу незаконного перетину кордону відповідача було затримано 07.03.2016 року та поміщено до ПТТ Мукачівського Прикордонного загону. Таким чином на момент винесення оскаржуваної постанови відповідача було позбавлено можливості добровільно залишити територію України через своє адміністративне затримання.

Крім цього, необхідно зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Так державам - членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам у зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Афганістані з грудня 2010 року, які продовжуються і досі. (Керівництво УВКБ ООН з оцінки потреби міжнародного захисту осіб, які шукають притулку з Афганістану, редакція 06.08.2013 року).

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року у справі № 303/1478/16а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст постанови виготовлений 06.04.2016