Справа № 826/23453/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправною бездіяльність, зобов’язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі – Відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, що виразилась у невиконанні вимог законодавства в частині підготування висновку про повернення Державному підприємству «Фінансування інфраструктурних проектів» надміру сплачених сум грошових зобов’язань зі сплати частини чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об’єднаннями, в розмірі 992995,00 грн. та подання такого висновку для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст. 43 Податкового кодексу України та зобов’язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення Державному підприємству «Фінансування інфраструктурних проектів» надміру сплачених сум грошових зобов’язань зі сплати частини чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об’єднаннями в розмірі 992995,00 грн. з відповідного бюджету та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст.43 Податкового кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що податковим органом неправомірно відмовлено в поверненні надмірно сплачених коштів з податку на прибуток.

Представник Відповідача в письмових запереченнях зазначив, що у зв’язку із закінченням терміну позовної давності підстав для повернення зазначеної переплати в сумі 992995,00 грн. по частині чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об’єднань), що вилучаються до бюджету, немає.

Враховуючи клопотання представників сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Сплата по даному платежу була здійснена підприємством 16.05.2012 року платіжним дорученням №73.

Так, Позивач звертався до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявами від 13.03.3013 року №261/03-2013 та від 04.09.2013 року №854/09-13 про повернення надміру сплачених грошових зобов’язань. На вказані заяви податковим органом було надано відповіді від 28.03.2013 року №2843/10/20-2-10 та від 18.09.2013 року №1393/10/2650-20-04-10, в яких повідомлено Позивача, що після проведення перевірки щодо наявності переплати та підтвердження повноти нарахування та сплати податків буде розглянуто питання щодо перекиду коштів.

Також підприємство зверталось із заявою від 04.02.2014 року №070/02-14 з проханням зарахувати надміру сплачені кошти в рахунок погашення грошових зобов’язань з інших платежів. Водночас, відповіді на вказану заяву отримано не було.

Позивачем (в третє) 06.07.2015 року звернулось із заявою №228/07-15 до Відповідача про перерахування коштів, за якою Відповідач повідомив, що відповідно до п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов’язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, а тому підстав для перекиду коштів на рахунки Позивача немає.

Позивач вважає, що Відповідач в супереч вимогам законодавства не розглянуто заяви Позивача протягом тривалого терміну, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

З 01 січня 2011 року Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується на принципі рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Згідно із пунктом 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

За змістом підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податку має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до положень п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Як вже зазначалось вище, Позивачем на адресу податкового органу неодноразово направлялись кілька заяви про повернення надміру сплаченого грошового зобов’язання, зокрема, 13.03.2013 року та 04.09.2013 року.

Відповідач у свої відповідях на вказані заяви зазначив, що після перевірки підприємства та здійсненого встановлення переплат буде розглянуто питання щодо перекиду таких коштів з переплати грошових зобов’язань на рахунки Позивача.

Так, в подальшому було проведено позапланову документальну перевірку Позивача та складено довідку від 21.10.2013 року №510/2-22-07-37264503 про відсутність порушень податкового законодавства ДП «Фінансування інфраструктурних проектів».

Також, підприємством та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 18.12.2014 року та 24.01.2014 року було проведено звірку щодо розрахунків платника з бюджетом по сплаті частини чистого прибутку (доходу) державного підприємства та складено відповідні акти від 18.12.2014 року №479-20 та від 24.01.2014 року №7911-20, згідно з якими вбачається позитивне сальдо розрахунків з бюджетом у сумі 993165,00 грн.

Проте, незважаючи на ці обставини, відповіді Податковим органом станом на час розгляду справи по суті вказаних заяв надані так і не були.

Рішень про відмову Позивачу в поверненні сум надміру сплаченого податку податковий орган не приймав, висновку про повернення позивачу сум надміру сплаченого податку на прибуток до органу державного казначейства не передав.

Тільки після повторного звернення Позивача заявою від 06.07.2015 року №228/07-15 про повернення переплати податковим органом було відмовлено, оскільки минув термін позовної давності, який передбачено п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України.

Водночас, з такими висновками податкового органу суд не може погодитись, оскільки ним не взято до уваги попередні звернення Позивача та не враховано їх під час розгляду питання про повернення надмірно сплачених коштів в розмірі 992995,00 грн.

Вказане вище свідчить, що у спірних правовідносинах Відповідач припустився протиправної поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із твердженням Позивача про порушення його права у зв’язку з протиправною бездіяльністю Відповідача щодо неповернення надмірно сплачених коштів.

На виконання положень статті 43 ПК України наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 вказаного Порядку закріплено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Пунктом 1 зазначеного Порядку №882/1188 закріплено, що він регламентує взаємовідносини територіальних органів Міністерства доходів і зборів України (далі - органи Міндоходів) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Аналогічно положенням Податкового кодексу України, у пунктах 5 та 6 Порядку №882/1188 закріплено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми, а обов'язковим реквізитом заяви є визначення платником податку напрямів перерахування коштів, що повертаються як помилково та/або надміру сплачені.

Як вбачається з матеріалів справи, заяви про повернення суми надміру сплаченого грошового зобов'язання ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» подані в межах 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, а також містить посилання про перерахування відповідної суми на поточний рахунок зі зазначенням його реквізитів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими в цілому.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, що виразилась у невиконанні вимог законодавства в частині підготування висновку про повернення Державному підприємству «Фінансування інфраструктурних проектів» надміру сплачених сум грошових зобов’язань зі сплати частини чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об’єднаннями, в розмірі 992995,00 грн. та подання такого висновку для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст.43 Податкового кодексу України

3. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення Державному підприємству «Фінансування інфраструктурних проектів» надміру сплачених сум грошових зобов’язань зі сплати частини чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об’єднаннями в розмірі 992995,00 грн. з відповідного бюджету та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст.43 Податкового кодексу України.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» судові витрати в розмірі 2436,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук