Справа № 809/2161/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р. Справа № 876/10037/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мелінишин С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просила визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 24.06.2014 року № , яким їй збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 24020,44 грн., в тому числі 19224,35 грн. за основним платежем і 4806,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № , яким їй збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 53466,25 грн., в тому числі 42773,00 грн. за основним платежем і 10693,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також рішення від 24.06.2014 року № , яким до неї застосовано штрафні санкції в сумі 8795,59 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що контролюючим органом не доведено факту порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності відносно надання маркетингових послуг та отримання експедиційно-транспортних послуг, що виключає можливість застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування грошових зобов'язань по вказаних платежах.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_1 не вела обліку доходів і витрат, а відповідна книга до перевірки представлена не була. Перевіряючи правильність визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки встановлено, що чистий дохід занижено на 214547,5 грн. Такі висновки відповідач обґрунтовує тим, що позивач протиправно включила до складу витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість суми, сплачені ТзОВ «Темп-3» і ТзОВ «Капоне ПАБ» за надані ними транспортно-експедиційні і маркетингові послуги. Зокрема, на думку податкового органу, складені ТзОВ «Темп-3» товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином, оскільки неможливо встановити шлях прямування вантажів від пункту відправлення до пункту призначення, марку та номерні знаки транспортних засобів, вид вантажів, використання даних послуг в господарській діяльності позивача. Також в ході перевірки не виявилося можливим встановити характер наданих послуг чи будь-яку іншу мету отриманих послуг та використання їх в подальшому в господарській діяльності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 26-30.05.2014 року працівники Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області провели документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 11.06.2014 року № 3709/09-15-17-01-09/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем (в частині, що стосується предмета спору в даній справі) вимог пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. п. 49.1, 49.2, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ст. ст. 138, 167, 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 19224,35 грн., п. п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на 42773,00 грн., та п. 2 ст. 6, п. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено єдиний внесок на 74449,16 грн.

На підставі зазначених актів перевірки Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області прийняла податкові повідомлення-рішення від 24.06.2014 року № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 24020,44 грн., в тому числі 19224,35 грн. за основним платежем і 4806,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 53466,25 грн., в тому числі 42773,00 грн. за основним платежем і 10693,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та рішення від 24.06.2014 року № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 8795,59 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 цієї статті витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. п. 177.1-177.4 цього Кодексу доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що необхідною умовою для віднесення коштів, сплачених контрагентам - постачальникам товарів, робіт і послуг до складу витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у ціні товарів - до складу податкового кредиту, є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. Також такі товари (роботи, послуги) мають призначатись для використання у господарській діяльності їх отримувача.

Як встановив суд, 01.08.2011 року ФОП ОСОБА_1 (замовник) уклала з ТзОВ «Темп-3» (експедитор) договір про надання послуг, відповідно до умов якого експедитор від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському і міжміському сполученні.

Факт реального виконання ТзОВ «Темп-3» своїх зобов'язань за зазначеним договором про надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується наданими позивачем копіями товарно-транспортних накладних, актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та виписаних виконавцем послуг податкових накладних.

Щодо доводів податкового органу про те, що вказані товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином, оскільки неможливо встановити шлях прямування вантажів від пункту відправлення до пункту призначення, марку та номерні знаки транспортних засобів, вид вантажів, використання даних послуг в господарській діяльності позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п. 11.7 Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передаються Перевізнику.

Форма товарно-транспортної накладної (типова форма 1-ТН) була затверджена спільним наказом Міністерства транспорту України і Міністерства статистики України від 29.12.1995 року № 488/346.

Як вбачається із наданих позивачем копій товарно-транспортних накладних, де перевізником зазначене ТзОВ «Темп-3», всі вони містять достатньо обов'язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин, оформлених цими накладними.

В свою чергу податковий орган не надав жодних відомостей того, що зазначені товарно-транспортні накладні були підроблені (сфальсифіковані), а також не надав доказів проведення у встановленому законодавством порядку перевірки цих накладних на предмет їх достовірності.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про невідповідність зазначених товарно-транспортних накладних вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року № 207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», оскільки положення даного Переліку є обов'язковими для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, проте не передбачає необхідність формування таких документів для замовника.

Також 01.10.2012 року ФОП ОСОБА_1 (замовник) уклала з ТзОВ «Капоне ПАБ» (виконавець) договір про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги. Маркетингове дослідження повинно проводитись в торгових центрах і магазинах м. Івано-Франківська, а їх предметом є можливість створення закладів громадського харчування і перспективи розвитку даного бізнесу в умовах існуючого ринку.

Факт реального виконання ТзОВ «Капоне ПАБ» своїх зобов'язань за зазначеним договором, а саме надання позивачу маркетингових послуг підтверджується належними наявними в матеріалах справи копіями заявок ФОП ОСОБА_1 про надання маркетингових послуг по об'єктах (торгівельних центрах) з переліком питань, які підлягають дослідженню, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), копіями витягів складених виконавцем звітів про результати проведення маркетингових досліджень по об'єктах (ТЦ «Велес», ТЦ «Панорама плаза», ТЦ «Арсен», ТЦ «Флагман», ТЦ «Метро Кеш енд Керрі», ТЦ «Сільпо»), виписаних виконавцем податкових накладних.

Також колегія суддів зазначає, що мета придбання позивачем зазначених робіт (послуг) узгоджується і пов'язана як з її господарською діяльністю, одними з видів якої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, обслуговування напоями.

Наведеним спростовуються твердження податкового органу про те, що із наданих позивачем документів неможливо встановити характер наданих послуг, мети отриманих послуг та використання їх в подальшому в господарській діяльності позивача.

Факт оплати ФОП ОСОБА_1 вартості отриманих від ТзОВ «Темп-3» і ТзОВ «Капоне ПАБ» робіт (послуг) підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим даним Законом та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з ТзОВ «Темп-3» і ТзОВ «Капоне ПАБ».

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ФОП ОСОБА_1 транспортно-експедиційних і маркетингових послуг у ТзОВ «Темп-3» і ТзОВ «Капоне ПАБ», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення витрат по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

При цьому, колегія суддів враховує, що перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподаткованого доходу, визначеними в ході перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що чистий дохід позивачем занижено на 214547,50 грн., в зв'язку з чим Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську нарахувала ФОП ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 24030,44 грн. та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 74449,16 грн.

Однак, як зазначено вище, висновки податкового органу про заниження позивачем доходу за перевірений період в зв'язку з протиправним, на дамку відповідача, включенням до їх складу сум, сплачених ТзОВ «Темп-3» і ТзОВ «Капоне ПАБ», за надані ними послуги, визнано судом безпідставними.

Отже, донарахування позивачу єдиного внеску в сумі 24030,44 грн. є протиправним, відповідно протиправним є рішення Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 24.06.2014 року № , яким до неї застосовано штрафні санкції в сумі 8795,59 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 809/2161/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 04.04.2016 року