Справа № 2-а-159/2010
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р. Справа № 2-а-159/2010
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Філатова Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій та виплати недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а:

28 січня 2009 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом, яким з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с.53-54), просить:

визнати незаконною відмову управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Харкові ради (нині - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, далі по тексу - УПСЗН) у перерахунку розміру та доплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до рівня прожиткового мінімуму дітей віком до шести років;

стягнути з УПСЗН на її користь недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за весь період з квітня 2007 року по грудень 2008 року у сумі 7738,31 грн.;

зобов'язати УПСЗН та Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (нині - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, далі - Центр) провести на її користь нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, враховуючи прожитковий мінімум 557 грн., провести відповідні виплати, починаючи з 01 січня 2009 року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є отримувачем допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку. Всупереч вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» вона отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку значно нижчому ніж прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Вважає, що відповідачі, здійснюючи нарахування та виплачуючи їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку діють неправомірно.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2010 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 за період з квітня 2007 року по січень 2008 року задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. А відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог а період з 28 січня 2008 року по 31 жовтня 2009 року суд першої інстанції виходив з того, що на час виплати позивачу у 2008-2009 роках УПСЗН діяло у відповідності до чинного законодавства України і його дії є правомірними.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2010 року та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), підлягає частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10) та перебуває на обліку в УПСЗН.

Позивачу призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як застрахованій особі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування на період з 01 квітня 2007 року по 01 листопада 2009 року в розмірі 23 відсотки прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб щомісячно (а.с. 7-9).

Колегія суддів зазначає, що ст.ст. 99, 100 КАС України, що діяли у редакціях, які були чинними до внесення до них змін Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI, мали такий зміст:

Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 99).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 99).

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч. 1 ст. 100).

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 2 ст. 100).

Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду (ч. 3 ст. 100).

При цьому, пропущення строків звернення до адміністративного суду і заява сторони про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог, які стосуються періоду часу з квітня 2007 року до 28 січня 2008 року вмотивовано відсутністю підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду і визнання поважними причин пропуску нею цього строку та наявністю заяви відповідача УПСЗН про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідач - УПСЗН наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України (а.с. 59-61).

Підстави наведені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку визнано неповажними.

Колегія суддів підтримує зазначену позицію суду першої інстанції, адже починаючи з квітня 2007 року позивачка щомісячно отримувала конкретні суми виплат - допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір яких її фактично влаштовував, оскільки до суду за захистом своїх прав звернулася лише 28 січня 2009 року.

Посилання на необізнаність в діючому законодавстві не можу бути підставою для визнання поважності причин пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про нерозповсюдження строків звернення до адміністративного суду на правовідносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів зазначає, що відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» призначене, але не одержане застрахованою особою своєчасно матеріальне забезпечення виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком у розмірі, встановленому на час настання страхового випадку.

Обставини справи свідчать про те, що предметом спору є факт не призначення відповідачем УПСЗН допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в законодавчо встановленому розмірі.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України строк позовної давності не розповсюджується на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Колегія суддів зазначає, що норми процесуального права, якими врегульовані публічно-правові відносини, містяться в КАС України. Зокрема, ст.ст. 99, 100 цього Кодексу визначені строки звернення до адміністративного суду та наслідки пропущення таких строків.

Визначене абзацом 2 ч. 2 ст. 99 КАС України правило, що цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду, стосується лише суб'єктів владних повноважень.

Наслідки спливу позовної давності, визначені статтею 268 Цивільного кодексу України, на публічно-правові відносини не поширюються.

При цьому, п. 4 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» встановлено, що термін «страховик» вживається у такому значенні - Фонд соціального страхування з тимчасової працездатності.

Інших підстав для визначення поважних причин пропуску процесуального строку для звернення до суду позивачкою не наведено.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропущення строку звернення до суду та вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з квітня 2007 року до 28 січня 2008 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вирішення спірних правовідносин за період з 28 січня 2008 року по 31 жовтня 2009 року.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року (дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону «Про Державний бюджет України на 2008 року та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (далі - рішення № 10-рп/2008) визнано неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 року та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у тому числі й пункту 25 розділу II Закону «Про Державний бюджет України на 2008 року та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 року та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ ІІ цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, 22 травня 2008 року - з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним судом України відновили вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що у 2009 році допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» не приймався.

Тобто розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Враховуючи, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо виплати допомоги з січня 2008 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, колегія суддів дійшла висновку, що на відносини, пов'язані з виплатою допомоги такій особі у періоді з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачів провести їй нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року, у визначеній грошовій сумі колегія суддів зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку замість органу, якому надані такі повноваження.

Підпунктом 4.2. п. 4 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 147 від 25.04.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.06.2006 року за N 683/12557, визначено, що Центр відповідно до покладених на нього завдань перевіряє правильність визначення органами праці та соціального захисту населення права на призначення соціальної допомоги, інших видів грошових виплат. Забезпечує у тижневий

термін оформлення виплатних документів та їх відправку на виплату відповідно до узгоджених графіків.

Колегія суддів не вбачає підстав для захисту заздалегідь непорушених прав позивача ОСОБА_1 та зобов'язання Центра провести виплату сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що будуть донараховані відповідачем УПСЗН на виконання цього судового рішення. Що стосується вимог по зобов'язанню Центра провести нарахування зазначеної допомоги, то здійснення таких дій не входить до повноважень цього відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в частині вирішення спірних правовідносин за період з січня 2008 року по жовтень 2009 року неправильно застосовані норми матеріального права, тому, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.

В порядку, передбаченому ч. 11 ст. 35, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 55, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2010 року - скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог за період з 28 січня 2008 року по 31 жовтня 2009 року, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради здійснити перерахунок, з урахуванням фактично виплачених сум, призначеної ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витрати, зумовленими народженням та похованням» за період з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року та вчинити дії щодо виплати донарахованих сум.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2010 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Ю.М. Філатов

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04 квітня 2016 року.