Справа № 810/673/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2016 року № 810/673/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання неправомірними дій та бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, позивачі) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ, відповідач) про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідача - посадової особи суб'єкта владних повноважень голови ВССУ при здійсненні ним своїх повноважень щодо ненадання ним відповіді на скаргу від 20.09.2014 року, такими, що суперечать вимогам Закону України «Про звернення громадян», ст. 40 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; визнання неправомірними корумпованих дій щодо ухвалення фальшивої ухвали від 14.10.2014р. іменем корумпованого судді ВССУ ОСОБА_3 за неіснуючою касаційною скаргою позивачів; зобов'язання розглянути скаргу позивачів від 20.09.2014р. згідно з чинним законодавством України та міжнародними договорами.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», відповіді на скаргу від 20.09.2014р., адресовану голові ВССУ, вони не отримали, відповідач не вжив будь-яких заходів до поновлення порушених конституційних прав позивачів, в результаті чого проявив неправомірну бездіяльність та скоїв неправомірні дії.

Позивачі зазначають, що ухвала ВССУ від 14.10.2014р. винесена за неіснуючою касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05.09.2014р., якої позивачі ніколи не подавали. У зазначеній ухвалі вказано завідомо неправдиві відомості про те, що позивачі нібито подали касаційну скаргу, що суперечить фактичним обставинам та не відповідає вимогам ч.5 ст.124 Конституції України, ч. 1 ст.209, ст. 326 та ст. 327 ЦПК України.

Вказане, на думку позивачів, підтверджує скоєння суддею ВССУ ОСОБА_3 корумпованих та неправомірних дій щодо ухвалення фальшивої ухвали від 14.10.2014 року за неіснуючою касаційною скаргою.

Позивачі у судове засідання не прибули, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що подана позивачами скарга не була розглянута у встановленому законом порядку, в той час, як результати аналізу скарги позивачів, яка розглядалася у ВССУ, свідчать про те, що вона містить ознаки процесуального документа, оскільки вона зумовлена незаконністю судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, однією з вимог прохальної частини є вимога про скасування судових рішень, а в прохальній частині також є вимога про винесення ухвали, тобто процесуального документа.

Таким чином, вказана скарга передана судді ВССУ для її розгляду в порядку, встановленому процесуальним законодавством, за результатами такого розгляду суддя ВССУ ОСОБА_3 постановила ухвалу від 14.10. 2014 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05.09.2014 року заявникам.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

До ВССУ на ім'я голови суду надійшла скарга ОСОБА_2, ОСОБА_1 від 20.09.2014 року, яка зумовлена неправомірним, на думку позивачів, обмеженням їх права на апеляційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013р.

Зокрема, у скарзі зазначено, що вона подана з метою забезпечити конституційне право позивачів на апеляційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013р. у справі №2-6/11 провадження №2/456/1/2013 та ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2013р. у справі №2-6/11 провадження №2/456/1/2013 за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_1 в порядку ст.221 ЦПК України про роз'яснення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013р. у справі №2-6/11 провадження.

У вказаній скарзі позивачі просять, зокрема, скасувати різні за формою та змістом ухвали судового засідання іменем України (вступна та резолютивна частини) від 05.09.2014р. та повну ухвалу іменем України від 05.09.2014р. Апеляційного суду Львівської області, як прийняті з порушенням вимог ст.ст.209,218 ЦПК України, без виходу в нарадчу кімнату, без оголошення в судовому засіданні та винести ухвалу, якою передати розгляд апеляційних скарг ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013 року у справі №2-6/11 провадження №2/456/1/2013 та ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2013 року у справі №2-6/11 провадження №2/456/1/2013 за заявою в порядку ст.221 ЦПК України про роз'яснення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013 року у справі №2-6/11 провадження №2/456/1/2013 в апеляційний суд іншої області, тому що апеляційний суд Львівської області не зможе її вирішити на засадах верховенства права, тому що заступник голови апеляційного суду Львівської області ОСОБА_4, зловживає наданою йому владою.

За даними Автоматизованої системи діловодства ВССУ, скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 від 20.09.2014 року зареєстровано за вх. № 65629/0/6-15, сформовано номер провадження (№6-38704ск14), автоматично визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 та передано для розгляду в порядку процесуального законодавства.

За результатами розгляду суддею ВССУ по вказаному провадженню ухвалою від 14.10.2014 року скаргу повернуто заявникам.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").

Так поняття скарги закріплено в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Разом з тим п. п. 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

Відповідно до ч. 1 ст. 20 згадуваного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, суд приходить до висновку, що в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" розглядаються скарги на рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України "Про звернення громадян").

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, скарга, подана позивачами до ВССУ стосувалась рішень та дій, вчинених під час здійснення правосуддя, а саме постановлення Апеляційним судом Львівської області ухвали від 05.09.2014р., якою знято з апеляційного розгляду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2013 року та на ухвалу Стрийського міськрайонного суду від 30.05.2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ТОВ «Паллада», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, визнання рішення зборів учасників протиправними, визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи прокурор м. Стрия, прокуратура Львівської області, Головне управління юстиції у Львівській області, Стрийське міськрайонне управління юстиції у Львівській області про усунення перешкод в користуванні приміщенням, виселення відповідачів з приміщення та вселення ОСОБА_1 в приміщення, зняття заборони на відчуження частини будинку та повернути її до Стрийського міськрайонного суду Львівської області для належного оформлення у двомісячний строк з моменту надходження цієї справи до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Дослідивши скаргу позивачів, яка розглядалася у ВССУ, суд приходить до висновку, що вона містить ознаки процесуального документа, оскільки зумовлена незаконністю судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій; однією з вимог прохальної частини, якої є вимога про скасування судових рішень; в прохальній частині також є вимога про винесення ухвали, тобто процесуального документа; до скарги додано копії судових рішень, які є предметом відповідної скарги.

Суд також звертає увагу, що з-поміж правових підстав скарги не зазначено положень Закону України «Про звернення громадян», натомість в якості таких підстав визначено статті ЦПК України та стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивачів щодо ухвалення суддею фальшивої ухвали від 14.10.2014 року за неіснуючою касаційною скаргою спростовуються наявними доказами, а твердження про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» є безпідставним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги той факт, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень виконав покладений на нього законом обов'язок і довів суду правомірність своїх дій, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко