Справа № 823/193/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року справа № 823/193/16

м. Черкаси

12 год. 42 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Кайдаш Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 08.02.2016 № 08-06/11 про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, який виданий 08.07.2003; зобов'язати відповідача поновити посвідку на постійне проживання в Україні гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 08.02.2016 № 08-06/11 ОСОБА_3 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 08.07.2003, на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію». Позивач наголошує, що вказане рішення відповідача не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки із спірного рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію не вбачається з якої підстави було здійснено скасування дозволу на імміграцію. Крім того, за весь час перебування в межах України позивачем жодного разу не порушувалися Конституція чи закони України, його не було притягнуто до будь-якого з видів відповідальності. Також, відповідачем не надано позивачу будь-яких доказів на підтвердження порушення ним норм чинного законодавства за період дії посвідки на постійне проживання в Україні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала повністю, з підстав, викладених в запереченні при цьому зазначивши, що оскаржуваним рішення від 08.02.2016 на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491, яким регламентуються спірні правовідносини, позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 08.07.2003, як такий, що оформлений всупереч вимогам чинного законодавства. Наголосивши, що на підтвердження свого перебування у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3, під час видачі в 2003 році посвідки, позивачем долучено до справи свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 16.11.2002, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області 16.11.2002, водночас, пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491, в редакції, що діяла на дату звернення позивача із заявою про отримання дозволу на імміграцію (05 лютого 2003 року), було передбачено надання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_3, громадянин Сирійської Арабської Республіки, паспорт НОМЕР_3, закордонний НОМЕР_1 прибув в Україну із Сирії в 2001 році.

16 листопада 2002 року ОСОБА_3 вступив у шлюб з громадянкою України ОСОБА_6, свідоцтво про одруження НОМЕР_5, видане відділом РАГС Камянського РУЮ Черкаської області 16.11.2002.

Від даного шлюбу в Україні народилось троє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після чого, рішенням відділу СПРФО УМВС України в Черкаській області від 08.07.2003 року громадянину Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, надано дозвіл на імміграцію в Україну як такому, що перебуває у близьких родинних відносинах з громадянкою України ОСОБА_3.

На підставі зазначеного рішення 31.07.2003 позивача було документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії ЧP номер НОМЕР_6.

23.12.2015, на виконання вимог пункту 9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 № 251, позивач звернувся за місцем своєї реєстрації до Кам'янського PC УДМС України в Черкаській області із заявою про обмін посвідки (в зв'язку із досягненням 45-річного віку).

Оскільки на дату звернення позивачем було пропущено встановлений законодавством термін для обміну посвідки (45 років позивачу виповнилося в 2012 році), уповноваженою посадовою особою ДМС України - завідувачем Кам'янського PC УДМС України в Черкаській області - стосовно Позивача за порушення вимог міграційного законодавства було винесено 09.12.2015 постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МЧК номер НОМЕР_7 та в порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу 4 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України 15.07.2013 № 681, направлено матеріали справи щодо обміну посвідки до УДМС в області.

При розгляді матеріалів справи про обмін посвідки в зв'язку із досягненням 45- річного віку, було перевірено законність надання йому дозволу на імміграцію і документування посвідкою на постійне проживання.

Під час зазначеної перевірки відповідачем було встановлено, що на підтвердження свого перебування у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3, позивачем долучено до справи свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 16.11.2002, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області 16.11.2002.

З метою вжиття заходів, спрямованих на пошук інших ймовірних підстав для отримання позивачем у 2003 році дозволу на імміграцію, позивача було запрошено для надання пояснень.

З пояснення Позивача від 28.12.2015, вбачається, що на момент подачі документів у 2003 році на отримання дозволу на імміграцію, ніяких інших підстав, визначених статтею 4 Закону, він не мав.

Результати аналізу інформації Відповідачем викладено у проекті висновку про скасування дозволу на імміграцію позивачу, який 29.12.2015 підтримано Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

Після погодження проекту висновку відповідачем 08.02.2016 за № 08-06/11 прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Крім того, 22 лютого 2006 ОСОБА_3 був зареєстрований в Україні як фізична особа-підприємець на підставі Свідоцтва серія НОМЕР_8, яке видане Камянською районною державною адміністрацією Черкаської області, ідентифікаційний номер ФОП НОМЕР_2.

ОСОБА_3 в 2007 році вступив на навчання до Кіровоградського національного технічного університету за спеціальністю «міжнародна економіка» та закінчив навчання в 2012 році, отримавши вищу освіту, диплом бакалавра НОМЕР_10, диплом магістра № НОМЕР_9.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та такими, що порушує його права та інтереси, оскілки були прийняті з порушенням Законів України "Про статус іноземців та осіб без громадянства" та "Про імміграцію", а також Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обов'язками, як і громадяни України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011р. № 3773-VI (надалі - Закон № 3773).

Згідно із положенням ч. 13 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - чотирнадцятій та сімнадцятій ст. 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (ч. 3 ст. 5 Закону № 3773).

В свою чергу, приписами ч. 13 ст. 5 Закону № 3773 визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. № 2491-ІІІ (далі - Закон № 2491).

Стаття 1 Закону № 2491 передбачає, що імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрантом в даному випадку визнається іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Водночас, пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491, в редакції, що діяла на дату звернення позивача із заявою про отримання дозволу на імміграцію (05 лютого 2003 року), було передбачено надання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 12 Закону визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Зокрема, пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону передбачено скасування дозволу на імміграцію в інших, не передбачених пунктами 1-5 частини 1 цієї ж статті випадках.

З аналізу норм чинного законодавства та обставин справи суд дійшов висновку, що дійсно на момент звернення позивача із заявою про отримання дозволу на імміграцію в органів ДМС були законні підстави для відмови в наданні такого дозволу поза квотою, оскільки дійсно в той період часу перебування позивача в шлюбі гр. України станови менше 2 років.

Проте, суд зауважує, що на момент прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні позивач перебуває в шлюбі близько 14 років, а також враховуючи що останній має 3-х дітей, підстав для застосування п. 6 ст. 12 Закону 2491 відповідачем суд не вбачає за доцільне.

Крім того, суд наголошує, що позивачем під час подачі документів на отримання дозволу, не було зазначено неправдивих відомостей або приховування інформації, а дане порушення допущено представником міграційної служби, за яке позивач не повинен нести покарання.

Щодо зобов'язання відповідача поновити посвідку на постійне проживання в Україні гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, суд погоджується з доводами представника відповідача, що питання надання чи ненадання дозволу на імміграцію належить до повноважень саме структури ДМС, проте в даному випадку дозвіл вже наданий. Крім того, суд врахував, що тимчасова посвідка на постійне проживання в Україні гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 згідно рішення УДМС України в Черкаській області від 08.02.2016 - вилучена, що унеможливлює позивача легально знаходитися на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення є не обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94, 159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 08.02.2016 № 08-06/11 про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, який виданий 08.07.2003.

Зобов'язати управління Державної міграційної служби України в Черкаській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (код ЄДРПОУ - 37852733) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) - 1102 (одну тисячу сто дві) грн., 40 коп. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 05.04.2016