Справа № 172/1518/15-а(2-а/172/36/15)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 березня 2016 року м. Київ К/800/4983/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області (далі - УПФУ) в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов'язати останнього призначити таку, у відповідності до норм Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ в редакції періоду спірних правовідносин).

В обґрунтування своїх вимог посилався на наявність у нього права на спірну пенсію і зазначав, що відмова відповідача у призначенні такої не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року позов задоволено.

Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду скаргу відповідача залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, скаржнику необхідно було у встановлений цією ухвалою строк надати документ про сплату судового збору.

Відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2016 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам частини 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 25 березня 2016 року, запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали до Вищого адміністративного суду України надійшла заява скаржника, зареєстрована в канцелярії суду 28 березня 2016 року, якою недоліки касаційної скарги усунуто.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Залишаючи без руху скаргу на постанову суду першої інстанції апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що УПФУ не сплатило судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Так, згідно з приписами частини 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За правилами підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», (в редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», далі Закон № 3674-VI, в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За змістом частини 1 статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

У даному випадку, відповідач звернувся до суду з цим адміністративним позовом у грудні 2015 року.

Станом на 1 січня 2015 року, розмір мінімальної заробітної плати складав 1218 гривень.

Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, станом на момент звернення з цим позовом до суду першої інстанції, становила 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 гривень.

Одночасно, у відповідності до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як правильно встановив суд апеляційної інстанції, позовна заява містила 4 вимоги немайнового характеру, а відтак, судовий збір належало сплачувати за кожну з них, тобто загалом у розмірі 1948,80 гривень.

Таким чином, з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону № 3674-VI, розмір ставки судового збору, за подання до адміністративного суду цієї касаційної скарги становить 2143,68 гривень.

При зверненні до апеляційного суду скаржник сплатив судовий збір у розмірі 535,92 гривень, що не узгоджується з вимогами законодавства, а тому суд дійшов правильного висновку про необхідність залишення цієї скарги без руху з огляду на приписи статей 108, 187 та 189 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з вимогами Закону № 3674-VI, яким визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, відповідають дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд порушив норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк