Справа № 825/178/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
06 квітня 2016 року Справа № 825/178/16
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Нагорної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі відповідач-2) про:
- визнання незаконним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги;
- зобов`язання Департаменту фінансів Міністерства оборони України нарахувати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 27.03.1982 р. по 24.07.1984 р. ОСОБА_1 проходив військову службу.
Відповідно до наказу начальника 408 окружного військового ордена Червоної зірки госпіталю від 24.07.1984 р. № 294 постановою військово-лікарської комісії 408 окружного військового госпіталю від 07.06.1984 р. на підставі ст. 39-б наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1973 р. № 135 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним другого ступеня у військовий час. Діагноз: вогнепальний багатоосколковий перелом кісток лівої гомілки в середній треті що неправильно зрісся, з мікроциркуляторними порушеннями та больовим синдромом при помірному порушенні опорної функції кінцівки. Поранення отримано при виконанні обов`язків військової служби.
Крім того, згідно із зазначеним наказом позивача було звільнено з дійсної військової служби в запас за п. «г» ст. 46 (у зв`язку із захворюванням) та направлено на облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області.
23.04.2013 р. Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв було встановлено, що поранення, отримане позивачем під час проходження військової служби, призвело до розвитку післятравматичного деформуючого артрозу лівого гомілко-ступневого суглобу 1І-ІІІ ст. ПФС ІІ-ІІІ ст. та до помірного порушення функції опори та ходи.
27.06.2013 р. за результатами огляду позивача медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0111371 йому було встановлено 3-ю групу інвалідності вперше у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, строком до 01.07.2015 р.
17.06.2015 р. Чернігівським ОВК зазначена заява позивача з доданими до неї документами була направлена на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України (лист вих. № 3411).
27.10.2015 р. листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/3096 було надано відповідь про відсутність підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
06.11.2015 р. листом Чернігівського ОВК вих. № 5732 позивача було повідомлено про зазнечене рішення Департаменту фінансів.
Вважаючи таке рішення Департаменту фінансів неправомірним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку зі встановленням інвалідності виникло у позивача в день встановлення йому інвалідності, тобто 27.06.2013 р., а отже він має право на одноразову грошову допомогу, передбачену законодавством, чинним саме на той час, тобто постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 499, а не постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 р. № 5040-VI (далі Закон № 5040-VI), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 р. № 975 (далі Постанова № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умова призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Постанова № 499).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент встановлення позивачу інвалідності, тобто станом на червень 2013 року, закріплено, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1, п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у редакції, яка є чинною на теперішній час, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ у редакції Закону № 5040-VI одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Пунктом 2 Постанови № 975, яка набрала законної сили з 24.01.2014 р., встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 р. № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з п.п. 12, 13 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Викладені правові норми кореспондуються з положеннями п. 7 Постанови № 499.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК.
При цьому, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з травмою, отриманою під час проходження служби, тобто станом на 27.03.2013 р., порядок виплати одноразової допомоги військовослужбовцям та її розмір були визначені Постановою № 499, а Постанова № 975, за якою позивач просить призначити йому дану допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, набула чинності лише 24.01.2014 р. і поширюється на осіб, яким інвалідність встановлено з цієї дати.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх і необхідних правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги саме за Постановою № 975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, а отже, Департаментом фінансів Міноборони України позивачу було правомірно відмовлено у призначенні такої допомоги саме за вказаним нормативно-правовим актом.
Доводи апелянта про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги в нього виникло на момент встановлення встановлення інвалідності, тобто 27.06.2013 р. і регулюється Законом № 2011-ХІІ, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не заперечується право позивача на отримання допомоги даного виду як таке, а лише встановлено відсутність правових підстав для його реалізації саме в порядку Постанови № 975, як на цьому наполягає апелянт, та роз`яснюється, що в даному випадку слід керуватися Постановою № 499.
Посилання апелянта на рішення Верховного Суду України у справах №№ 21-446а14, 21-192а14, 21-135а15 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом судового розгляду у цих справах були правовідносини з приводу призначення одноразової грошової допомоги саме в порядку Постанови № 499, а не Постанови № 975, як про таке просить апелянт.
Твердження апелянта про те, що він має право на отримання вказаного виду допомоги за Постановою № 975, тобто в 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму, видаються необґрунтованими з підстав, зазначених вище.
Більш того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем було визнано, що на нього поширюється дія положень Постанови № 499, а не Постанови № 975.
Доводи апелянта про те, що його представником було неправильно заявлено позовні вимоги, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач не скористався своїм правом змінити позовні вимоги, зокрема змінити підставу або предмет позову в порядку ст. 137 КАС України, а суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч. 4 ст. 195 КАС України, не може розглядати позовні вимоги, які не заявлялись в суді першої інстанції, і чинним адміністративним процесуальним законодавством не регламентовано право позивача змінити його позовні вимоги, зокрема предмет та/або підставу позову на стадії апеляційного провадження.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З огляду на це, перевіривши оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року без змін.
Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06.04.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.