Справа № 817/3367/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3367/15

19 лютого 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Щадних Олександра Леонідовича Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідного професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "АКБ "КАПІТАЛ"
про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Щадних Олександра Леонідовича (далі іменується -відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі іменується - відповідач 2), та ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» (далі іменується - відповідач 3), в якому позивач просить суд: визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання нікчемними договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 16 січня 2015 року №1/30/6т/0017, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал»; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1 (Паспорт НОМЕР_3, виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській обл., 31.03.98 р., ІПН НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_1), яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (, м.Київ, бульв. Т. Шевченка. 33-Б) включити ОСОБА_1 (Паспорт НОМЕР_3, виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській обл., 31.03.98 р., ІПН НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (, м.Київ, бульв. Т. Шевченка. 33-Б) здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 (Паспорт НОМЕР_3, виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській обл., 31.03.98 р., ІПН НОМЕР_2, адреса проживання АДРЕСА_1) згідно Договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 16 січня 2015 року №1/30/6т/0017 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» укладено договір строкового банківського вкладу (депозит) №1/30/6m/0017 від 16.01.2015, за яким банк приймає від вкладника на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 175000,00 гривень на строк до 16.07.2015 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом. Постановою Правління Національного банку України від 20.07.2015 №466/БТ ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим введено тимчасову адміністрацію та припинено нарахування відсотків по договору відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Під час дії тимчасової адміністрації уповноваженою особою Фонду не виплачено жодної суми відшкодування за даним договором банківського вкладу. На думку позивача, починаючи з 29.10.2015, відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в нього виникло право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок коштів відповідача 2. На адресу позивача від Уповноваженої особи Ільчука О.П. надійшов лист про не включення позивача до загального реєстру вкладників на виплату відшкодування у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу №№1/30/6m/0017 від 16.01.2015 з підстав, передбачених пунктом 9 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такі дії тимчасової адміністрації про визнання нікчемним укладеного договору банківського вкладу та не включення до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладами та самого відповідача щодо не включення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач вважає протиправними, оскільки вони суперечать нормам міжнародного права та чинному законодавству України щодо гарантування права власності та порушують право на одержання суми вкладу в межах граничного розміру відшкодування. Тому, позивач звернулася до суду за захистом порушеного, на її думку, права, та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач 1 та відповідач 3 у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки невідомі.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, однак подав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову та вказав, що Фонд гарантування є особою публічного права, тому в силу приписів статті 19 Конституції України має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Вважає, що відповідно до приписів Закону, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ще не виникло жодного обов'язку перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, жодної підстави для спонукання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судом до вчинення відповідних дій на даний час не існує. За таких обставин, вимога позивача щодо необхідності зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення до Загального реєстру та вжиття заходів щодо здійснення виплати коштів є хибними, адже у разі надходження додаткової інформації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб автоматично включить позивача до Загального реєстру без будь-яких рішень судів, а тому такі позовні вимоги носять ознаки передчасності. Відтак, відповідач 2 вважає, що адміністративний позов безпідставний, тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

За таких обставин, на підставі частини 6 статті 128 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) від 16.01.2015 №1/30/6т/0017 (далі іменується - Договір), за яким банк приймає від вкладника на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 175 000,00 гривень на строк до 16.07.2015 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом.

Відповідно до підпунктів 2.9, 2.10, 2.11 Договору, банк зобов'язується при настанні дати повернення вкладу, при зверненні вкладника до банку за отриманням вкладу або в день розірвання цього договору, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти; у разі якщо вкладник не звертається до банку за отриманням вкладу при настанні дати повернення вкладу цей договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження.

На депозитний рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти у розмірі 175000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №494-27 від 16.01.2015.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.07.2015 №466/БТ «Про віднесення ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «КАПІТАЛ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.07.2015 №140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ», згідно з яким з 21.07.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал». Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Лемеша Миколу Володимировича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 29.10.2015 №753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Акціонерно-комерційний банк «Капітал» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29.10.2015 №195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ АКБ «Капітал», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчуку Олександру Павловичу на два роки з 30.10.2015 до 29.10.2017 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №196 від 02.11.2015 змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «АКБ «Капітал», згідно з яким усі повноваження ліквідатора ПАТ «АКБ «Капітал» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Щадних Олександру Леонідовичу з 02.11.2015.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що у зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 29.10.2015 №195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 04.11.2015 розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку. Для отримання коштів вкладники з 04.11.2015 до 14.12.2015 включно можуть звертатись до установ банку-агенту Фонду ПАТ «КБ «Приватбанк». Виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

19 вересня 2015 року на адресу позивача від Уповноваженої особи Ільчука О.П. надійшов лист про те, позивача не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 16.01.2015 №1/30/6ш/0017 на підставі пункту 9 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилаюсь на неіснуючий в Законі пункт 9 частини 2 статті 38.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктами владних повноважень в основу спірних дій на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VІ (далі іменується - Закон України №4452-VІ) регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.

Частиною 1 статті 3 Закону України №4452-VІ визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 та частини 3 статті 12 Закону України №4452-VІ, виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Частина 1 статті 26 Закону України №4452-VІ передбачає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону України №4452-VІ, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно із частиною 5 статті 27 Закону України №4452-VІ, протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 6 статті 27 Закону України №4452-VІ визначає, що уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (далі іменується - Положення №14), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України №4452-VІ визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно із частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Суд зазначає, що в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Сторони у справі не заперечують той факт, що відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) №1/30/6m/0017 від 16.01.2015 на суму 175000,00 гривень, укладеного позивачем з ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» немає, про існування таких судових рішень суду також не відомо.

При цьому, суд зазначає, що за приписами пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 статті 17 КАС України).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ільчука О.П. щодо визнання нікчемним договору строкового банківського вкладу (депозит), № 1/30/6m/0017 від 16.01.2015 на суму 175000,00 гривень, укладеного позивачем з ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором строкового банківського вкладу (депозит), №1/30/6m/0017 від 16.01.2015, суд зазначає, що така вимога є фактично спором щодо оцінки дійсності чи недійсності договору (правочину).

Статтею 203 ЦК визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК. Так, відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За правилами частин першої та другої статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, статтею 228 ЦК встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, - недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (частина третя статті 215 ЦК).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що застосування наслідків недійсного правочину, який був укладений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

Як зазначалось вище, будь-якого рішення суду щодо визнання договору банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017 недійсним, відповідачами не надано.

Тому, у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. Проте, суд дійшов висновку, що відмова відповідача 1 про невключення позивача до переліку вкладників є протиправною.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така відмова Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України №№4452-VІ та є протиправною.

При цьому, суд вважає, що для захисту та відновлення порушеного права позивача слід зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017 та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017.

Суд також вважає обґрунтованою позовну вимогу про зобов'язання Фонду включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки зобов'язання Уповноваженої особи включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є безумовною підставою для включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

У національному законодавстві України передбачена процесуальна можливість для суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (стаття 11 КАС України).

У даному випадку слід визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017, що виражатиме дотриманням судом гарантій на те, що спір буде остаточно вирішений.

Натомість, позовна вимога про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягає задоволенню, оскільки після виконання зобов'язання відповідачем 2 щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, таке відшкодування є автоматичним.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, позовні вимоги є належними та обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 1948 грн. 80 коп. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, поверненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 974 грн. 40 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративній позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 16.01.2015 №1/30/6m/0017.

Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.