Справа № 817/3302/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3302/15

26 лютого 2016 року 17год. 12хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Бурма В.А., Курганська О.В.,

відповідача 1: представник не з'явився;

відповідача 2: представник не з'явився;

відповідача 3: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Колективного підприємства "Володимирецький агропромбуд"
до Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Державного реєстратора реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Русіна Олександра Віталійовича Володимирецького районного управління юстиції
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Колективне підприємство «Володимирецький Агропромбуд» (далі - КП «Володимирецький Агропромбуд») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.07.2015 року №23032523 про відмову в державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою та зобов'язання провести державну реєстрацію цього права.

Ухвалою суду до участі у справі було залучено відповідача 2 - Державного реєстратора Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції та відповідача 3 - Володимирецьке районне управління юстиції.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

На підставі рішення Володимирецької селищної ради від 26 лютого 1998 року за №24 позивач, як правонаступник, набув право постійного користування земельною по вул. Будівельників, 10 у см. Володимирець, Рівненської області, що підтверджується Державним актом серії 1-РВ № 001926.

Адміністративний будинок, столярний цех, центральний матеріальний склад, матеріальний склад, будівлі трансформаторної підстанції, пилорамного цеху, електроцеху, прохідної, магазину, цеху по виготовленню бетонних виробів, гаражів на 6 та 10 автомобілів та ремонтної майстерні на 2 бокси, що розташовані на вказаній земельній ділянці, зареєстровані за КП «Володимирецький Агропромбуд» за адресою смт. Володимирець Рівненської області вул. Будівельників (17 Вересня), 10 на підставі Свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради. Право власності на адмінбудинок зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 19 липня 1997р., а на всі інші об'єкти нерухомого майна - 18 вересня 1997р.

На вказану земельну ділянку за уточненими розмірами 2, 5114 га підприємством виготовлено технічну документацію із землеустрою та ділянці присвоєно кадастровий номер :01:012:0056, що стверджується відповідним витягом.

З огляду на вищевикладене вважає, що відмова в державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою по вул. Будівельників, 10 смт. Володимирець Рівненської області (кадастровий № 562/0855100:01:012:0056) з посиланням на статтю 92 Земельного кодексу України, згідно з якою право постійного користування земельною ділянкою можуть мати винятково підприємства, установи, організації, що належать до комунальної або державної форми власності та інші суб'єкти визначені цією статтею Земельного кодексу України, є протиправною.

У судовому засіданні представники КП «Володимирецький Агропромбуд» позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав та просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідачів 1,2 та 3 у судових засіданнях 01.02.2016 року та 19.02.2016 року адміністративний позов не визнав та пояснив, що Державний реєстратор Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції відмовив у в державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою по вул. Будівельників, 10 смт. Володимирець Рівненської області на підставі статті 92 Земельного кодексу України. Відповідно до цієї норми право постійного користування земельною ділянкою можуть мати винятково підприємства, установи, організації, що належать до комунальної або державної форми власності та інші суб'єкти, визначені цією статтею Земельного кодексу України. Оскільки КП «Володимирецький Агропромбуд» не підпадає під перелік суб'єктів, зазначених у Земельному кодексі України, дії відповідача 3 вважає правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання 26.02.2016 року не прибув без поважних причин. Відповідно до вимог ч.4 ст.128 КАС України суд розглянув справу за відсутності представника відповідачів 1, 2 та 3.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Судом встановлено, що на підставі рішення Володимирецької селищної ради від 26 лютого 1998 року за №24 та розробленої інститутом землеустрою технічної документації (інв. № 363-3 від 13 квітня 1998р.) Володимирецькому БМО «Володимирецьрайагробуд», правонаступником якого є КП «Володимирецький Агропромбуд», був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії 1-РВ № 001926 (а.с.17-20).

17.04.1998 року цей Державний акт був зареєстрований за № 112 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею. Відповідно до Державного акту, зазначеному землекористувачу надавалось в постійне користування 2,66 гектара землі для розміщення основних виробничих, допоміжних будівель та споруд.

На підставі наказу Володимирецького БМО «Володимирецьрайагробуд» №50 від 06 травня 1999р. та наказу ВАТ «Володимирцький агропромбуд» № 1 від 6.05.1999 р. Володимирцьке районне кооперативно-державне будівельно-монтажне об'єднання «Володимирецьрайагробуд» було перейменоване у відкрите акціонерне товариство «Володимирецький агропромбуд», а згідно із розпорядженням голови Володимирецької районної державної адміністрації №157 від 07.05.1999 р. Володимирецьке районне кооперативно-державне будівельно-монтажне об'єднання «Володимирецьрайагробуд» перереєстроване у відкрите акціонерне товариство «Володимирецький Агропромбуд»(а.с.22,23, 25).

Згідно з наказом №79 від 06.08.1999 р. ВАТ «Володимирецький Агропромбуд» Товариство перейменоване у КП «Володимирецький Агропромбуд», а розпорядженням голови Володимирецької районної державної адміністрації №272 від 16.08.1999 р. ВАТ «Володимирецький «Агропромбуд» перереєстрований у колективне підприємство «Володимирецький «Агропромбуд» (а.с.35-36)..

У Статуті позивача, затвердженого загальними зборами трудового колективу КП «Володимирецький Агропромбуд», протокол №1 від 05.08.1999 р., зареєстрованого розпорядженням голови Володимирецької районної ради № 272 від 16.08.1999 р. зазначено, що КП «Володимирецький Агропромбуд» є правонаступником ВАТ «Володимирецький Агропромбуд», яке в свою чергу було правонаступником Володимирецького районного кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання «Володимирецьрайагробуд» (37-45).

Адміністративний будинок, столярний цех, центральний матеріальний склад, матеріальний склад, будівля трансформаторної підстанції, пилорамного цеху, будівля електроцеху, прохідної, магазину, цеху по виготовленню бетонних виробів, гаражів на 6 та 10 автомобілів та ремонтної майстерні на 2 бокси, що розташовані на вказаній земельній ділянці, зареєстровані за КП «Володимирецький «Агропромбуд» за адресою смт. Володимирець Рівненської області вул. Будівельників (17 Вересня), 10 на підставі Свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради. Право власності на адмінбудинок зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 19 липня 1997р., а на всі інші об'єкти нерухомого майна - 18 вересня 1997р. (а.с.47-73).

На зазначену земельну ділянку, де розташовані об'єкти нерухомості, що належать позивачу, за уточненими розмірами 2, 5114 га, підприємством виготовлено технічну документацію із землеустрою та ділянці присвоєно кадастровий номер :01:012:0056, що стверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.06.2015 р. (а.с.74-76).

З метою державної реєстрації права постійного користування зазначеною земельною ділянкою позивач подав усі необхідні документи до Державного реєстратора Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області.

Проте, рішенням від 21.07.2015 року №23032523 у державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою відповідач відмовив, покликаючись про цьому на статтю 92 Земельного кодексу України, згідно з якою право постійного користування земельною ділянкою можуть мати винятково підприємства, установи, організації, що належать до комунальної або державної форми власності та інші суб'єкти визначені цією статтею Земельного кодексу України (а.с.12).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952).

Відповідно до статті 2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із статтею 19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №1952 орган державної реєстрації прав зобов'язаний надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМ України від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно з пунктом 27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 10 Порядку №703 заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктами 12, 13 цього Порядку передбачено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідченні7 (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 16 Порядку №703 встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі №1952.

Статтею 24 цього Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщена на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з твердженням позивача, що до КП «Володимирецький Агропромбуд» перейшли усі майнові права Володимирецького районного кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання «Володимирецьрайагробуд», у тому числі право постійного користування земельною ділянкою, що надана Державним актом 1-РВ №001926, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 17 квітня 1998р. під № 112.

На переконання суду, рішення державного реєстратора № 23032523 від 21 липня 2015р. про відмову у державній реєстрації права постійного користування КП «Володимирецький Аропромбуд» земельною ділянкою, з огляду на те, що юридична особа заснована на колективній формі власності, а отже позивач відповідно до ст.92 ЗК України не може мати на праві постійного користування земельні ділянки, а також рекомендація для підприємства перереєструвати право постійного користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку на праві оренди, є протиправним. Так, згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за поданням 51 народного депутата України, щодо відповідності Конституції України і конституційності положення ст.92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення») Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельною ділянкою № 1-17/2005 від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005) вимоги п.6 ст.92 розділу X «Перехідні положення» про зобов'язання суб'єктів підприємницької діяльності переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди визнані такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР), тобто є неконституційними.

Таким чином, враховуючи, що на час подання заяви про проведення державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою підприємством були надані державному реєстратору усі визначені законом документи, які підтверджують перехід до позивача як правонаступника права користування земельною ділянкою, суд вважає, що підстав для відмови у державній реєстрації у відповідача не було.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення від 21.07.2015 року №23032523 про відмову в державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою відповідача підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання провести державну реєстрацію права постійного користування земельної ділянкою, то, на переконання суду, вона має бути задоволена частково.

Так, згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 1952-ІV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини четвертої цієї статті державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті).

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені у статті 24 Закону № 1952-ІV, а статтею 30 цього Закону встановлена відповідальність у сфері державної реєстрації прав.

Аналіз наведених норм дає суду підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення.

Відтак суд приймає рішення щодо зобов'язання Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції повторно розглянути заяву позивача щодо державної реєстрації права постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою, а у задоволенні вимоги щодо зобов'язання відповідача зареєструвати право користування земельною ділянкою відмовляє.

Відповідно до ч. 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконанім судового рішення.

Оскільки питання встановлення судового контролю є правом, а не обов'язком суду, суд, з урахуванням обставин справи та осіб відповідачів, не вбачає необхідності для встановлення такого заходу у цій справі.

Судові витрати у справі підтверджені:

- судовий збір на загальну суму 2436,00 грн. - платіжними дорученнями від 20.11.2015 року №405 на суму 1948,80 грн. та від 30.10.2015 №396 на суму 487,20 грн. (а.с.2,3);

- витрати на правову допомогу на суму 1000,00 грн. - платіжне доручення від 30.11.2015 № 413, договором про надання правової допомоги та представництва в суді від 01.11.2015, актом виконаних робіт від 26.02.2016 (а.с.109, 114, 131).

Відповідно до вимог ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Русіна Олександра Віталійовича від 21.07.2015 №23032523 про відмову у державній реєстрації права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:012:0056, що знаходиться за адресою вулиця Будівельників,40, смт. Володимирець, Рівненська область.

Зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Володимирецького районного управління юстиції повторно розглянути заяву Колективного підприємства "Володимирецький агропромбуд" щодо державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:012:0056, що знаходиться за адресою вулиця Будівельників,40, смт. Володимирець, Рівненська область.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Колективного підприємства "Володимирецький агропромбуд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Володимирецького районного управління юстиції судові витрати у розмірі 3436,00 в тому числі судовий збір у розмірі 2436,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.