Справа № 825/1999/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1999/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Заяць О.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ''Весна'' про стягнення платежів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області, звернулось до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ''Весна'' про стягнення платежів, що підлягають капіталізації, у розмірі 214044,21 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року в задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі зазначає, що в процесі реорганізації КСП «Маяк» передав саме СВК «Весна», як правонаступнику, обов'язок відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_2, таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача платежі, що підлягають капіталізації, у розмірі 214044,21 грн.

Розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно зі п.4 ч.1 ст. 198, ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує та закриває провадження у справі, якщо визнає, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Сільськогосподарський виробничий кооператив ''Весна'' є юридичною особою та знаходиться на обліку у Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області, як платник страхових внесків.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємств від 24.02.2015 року до реєстру внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення СВК «Весна» в результаті ліквідації.

При цьому, позивачем проводяться страхові виплати гр. ОСОБА_3, який отримав виробничу травму під час роботи у КСП «Маяк».

Позивач звернувся до ліквідатора СВК «Весна» з заявою щодо визнання грошових вимог у розмірі 214044,21 грн. (сума платежів, що підлягають капіталізації).

Однак, протягом місяця з дня отримання зазначеної претензії голова ліквідаційної комісії не повідомив позивача про задоволення або відмову у задоволенні грошових вимог відділення виконавчої дирекції Фонду, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу ''Весна'' платежів, що підлягають капіталізації, у розмірі 214044,21 грн., оскільки відповідач не є правонаступником КСП «Маяк».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, так як вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Так, правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-XIV).

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Закону №1105-XIV фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється, зокрема, за рахунок капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, з наведених правових норм вбачається, що страхувальника зобов'язано проводити капіталізацію страхових виплат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у всіх випадках ліквідації страхувальника незалежно від підстави такої ліквідації.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, станом на дату виникнення правовідносин та звернення до суду з даною позовною заявою, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємств до реєстру внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення СВК «Весна» в результаті ліквідації.

При цьому, у зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію юридичної особи - СВК «Весна», позивачем 02.04.2015 року була направлена ліквідатору СВК «Весна» Литвякову В.А. заява № 05/581 щодо визнання грошових вимог у розмірі 214044,21 грн. (а.с. 8), так як позивач вважає, що вказані виплати повинен сплатити відповідач, оскільки він є правонаступником КСП «Маяк».

Однак, протягом місяця з дня отримання зазначеної претензії голова ліквідаційної комісії не повідомив позивача про задоволення або відмову у задоволенні грошових вимог відділення виконавчої дирекції Фонду, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо платежів, що підлягають капіталізації, та які можуть бути стягнуті з юридичної особи виключно на стадії ліквідації, то цей спір не є публічно-правовим

Частиною другою статті 1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Частиною шостою ст.105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до положень частини третьої ст.112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Тобто, виходячи із наявних в матеріалах справи документів та враховуючи положення Цивільного кодексу України та статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) юридичної особи, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а11, від 16 лютого 2016 року у справі № 826/2043/15

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що відносини про стягнення коштів на стадії ліквідації юридичної особи на підставі вищенаведених норм за своєю правою природою є господарсько-правовими, а не адміністративними.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на позови щодо стягнення платежів, що підлягають капіталізації

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі.

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження по справі.

Відповідно до ст. 203 КАСУ за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Ніжині Чернігівської області - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ''Весна'' про стягнення платежів- закрити.

Роз'яснити Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині Чернігівської області, що справи про стягнення платежів, які підлягають капіталізації розглядаються за правилами господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 06 квітня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.