Справа № 463/6444/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Львів 463/6444/15-а

2-а/463/52/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 14.12.2015 року серії ПС2 №686519, закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об'єктивного з'ясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості адміністративних правопорушеннях, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зокрема вказав, що інспектором патрульної поліції його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст.122 КпАП України, які на його думку полягали у тому, що 12.14.2015 року о 23.10 год. він на автомобілі НОМЕР_1, рухався в крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснювати поворот ліворуч та не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.11.5 та 2.1 «б» ПДР України. Однак вважає, що наведені у постанові обставини в дійсності не мали місце, оскільки спірні події відбувалися 14.12.2015 року, а не 12.12.2015 року, як про це зазначено у постанові. Крім цього, він дійсно 14.12.2015 року рухаючись по вул. Пасічна у м. Львові в правому ряді побачив перед собою патрульний автомобіль поліції, який рухався з надто малою швидкістю, а відтак вирішив його обігнати виїхавши для цього в ліву смугу руху. Обігнавши патрульний автомобіль, він був зупинений інспектором поліції, який його повідомив, що в нього не працює підсвітка номера. Однак згодом переконавшись у справності підсвітки, попросив пред'явити посвідчення водія, з яким пішов у свій автомобіль, а через деякий час повернувся із постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинені два адміністративних правопорушення. Оскільки він таких правопорушень не вчиняв, а інспектор його заперечень до уваги не взяв, жодних доказів вчинення таких адміністративних правопорушень не надав, в тому числі протоколу про вчинення адміністративного правопорушення на його вимогу (оскільки він заперечував вину) не склав, вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності без жодних правових підстав для цього. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В останнє судове засідання належним чином повідомлений позивач не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи у його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, якими просить розглянути справу у своїй відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно представлених письмових заперечень, відповідач відносно адміністративного заперечив, зазначив, що інспектором патрульної служби правомірно, у відповідності до положень ст. 36 КпАП України, однією постановою було накладено на позивача адміністративне стягнення за два адміністративних правопорушення передбачених п.11.5 ПДР України, ч.1 ст.122 КпАП України та п.2.1.б ПДР України, ч.1 ст.126 КпАП України, виявлених та розглянутих цим же інспектором. Крім цього зазначив, що оскільки інспектором було виявлено порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а саме здійснення руху в крайній лівій смузі без наміру здійснювати поворот ліворуч, і на законну вимогу інспектора не пред'явлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому ним було на законних підставах притягнуто позивача до відповідальності за вказані адміністративні правопорушення. З наведених підстав вважає постанову законною, такою, що відповідає вимогам закону, а тому просить позов відхилити.

Оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №686519 від 14.12.2015 року (а.с.24) інспектором ПП роти №4 батальйону №3 УПП у м. Львові рядовим поліції Зінчук М.В., було притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 12.14.2015 року о 23.10 год., по вул. Пасічна, 102 в м. Львові, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1, рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, коли права смуга була не зайнята та не мав при собі реєстраційного посвідчення на транспортний засіб, чим порушив п.11.5 та п.2.1.б Правил Дорожнього Руху України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КпАП України, п.11.5, 2.1.б Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо розташування транспортного засобу на крайній лівій смузі дороги, що має дві смуги для руху в одному напрямку, а також щодо заборони керування транспортним засобом без наявності реєстраційного документу н7а транспортний засіб. При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач подавши до суду письмові заперечення, жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, пояснень свідків), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься. Не згадується про існування таких і в письмових запереченнях відповідача.

З огляду на наведене, а також те, що позивач категорично заперечив свою вину у вчинених правопорушеннях, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у вмінених адміністративних правопорушеннях, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст. ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 14.12.2015 року серії ПС2 №686519 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст.122 КпАП України.

В задоволенні решти адміністративного позову відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.