Справа № 806/166/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/166/16

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

30 березня 2016 року Житомир справа № 806/166/16

категорія 6

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М. ,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітекспо" до Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство", треті особи: Житомирська обласна державна адміністрація, Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства про визнання дій незаконними, зобов’язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранітекспо" звернулось до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконними дії Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство" щодо відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Гранітекспо" у наданні дозволу на вилучення земельної ділянки орієнтовною площею 7,9 га, яка визначена відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, для потреб пов'язаних з видобуванням корисних копалин, на підставі спеціального дозволу на користування надрами;

- зобов’язати Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" протягом 10 днів з моменту вступу судового рішення по даній справі в законну силу, повторно розглянути раніше подану заяву № 19 від 27.10.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітекспо" про надання дозволу на вилучення земельної ділянки орієнтовною площею 7,9 га, яка визначена відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, для потреб пов'язаних з видобуванням корисних копалин, на підставі спеціального дозволу на користування надрами, та надати відповідь.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у даній адміністративній справі. Обгрунтовуючи клопотання зазначив, що Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство", відповідно до статуту, засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агенства земельних ресурсів України, яке є його засновником, та входить до сфери управління Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства. Вказав, що до повноважень Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство" не входить здійснення владних управлінських функцій в сфері правовідносин, пов’язаних із наданням документів дозвільного характеру на вилучення державного майна у вигляді земельних ділянок державної форми власності. З огляду на що, вважає, що даний спір не містить ознак публічно-правового спору, а тому провадження у даній справі слід закрити.

Представник позивача заперечила проти заявленого клопотання з мотивів його безпідставності. Вважає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники третіх осіб підтримали заявлене клопотання та просили закрити провадження в даній адміністративній справі.

Вислухавши доводи представника відповідача, думку представника позивача та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами пунктів 1, 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно зі частинами першою, другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

На переконання представника позивача, Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" надає дозвіл на вилучення земельної ділянки, проте такі доводи спростовуються наступним.

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 Земельного кодексу України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому, за статтею 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Водночас, у частині другій статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Відтак, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 Лісового кодексу України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 Земельного кодексу України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 Лісового кодексу України).

Згідно зі частиною другою статті 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 Земельного кодексу України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що вилучення земельних ділянок державної власності є виключними повноваженнями Кабінету Міністрів України.

Зі статуту Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство", у редакції 2014 року, вбачається, що Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" відповідно до статуту, засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агенства земельних ресурсів України, яке є його засновником, та входить до сфери управління Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства (а.с. 69-70).

Відповідно до пункту 4.6 Статуту, підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності і чинного законодавства України (а.с. 63).

Аналіз вищезазначених правових норм та встановлені обставини у ході розгляду справи дають підстави для висновку про те, що Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" не є суб'єктом владних повноважень, не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, що, відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, - є необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень.

За таких обставин, даний спір позбавлений ознак публічно - правового і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Також на виконання вимог частини другої цієї ж статті, суддя роз'яснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітекспо" до Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство", треті особи: Житомирська обласна державна адміністрація, Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства про визнання дій незаконними, зобов’язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст ухвали виготовлено 4 квітня 2016 р.