Справа № 806/4605/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

806/4605/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Житомир справа № 806/4605/14

категорія 8.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

встановив:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2016 року касаційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Райківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 73)" задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 у справі № 806/4605/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи первинного позивача - Бердичівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області замінено належним позивачем - Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Представник позивача прибув до суду, позов підтримав. Подав заяву про розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки до суду не повідомив.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

В силу приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що Державне підприємство "Підприємство Райківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№73)" є юридичною особою та як платник податків і зборів перебуває на обліку в Бердичівській об'єднаній державній податковій інспекції.

Згідно зі пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 88.1 статті 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

За змістом абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 ПК України для отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, контролюючий орган звертається до суду з відповідною позовною заявою.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу (абз. 3 п. 95.3 ст. 95 ПК України).

Погашення заборгованості здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення контролюючого органу шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95 ПК України.

Вирішуючи питання щодо можливості надання контролюючому органу дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі, суд ураховує таке.

Із статуту Державного підприємства "Підприємство Райківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 73)", затвердженого наказом Державної Пенітенціарної служби України від 01.06.2012 № 376, (нова редакція, дата реєстрації змін - 01.08.12), видно, що Підприємство засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його засновником. ДП "Підприємство Райківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 73)" підпорядковане ДПтС України, яка здійснює управління ним безпосередньо або через управління ДПтС України в Житомирській області. Підприємство створене з метою залучення засуджених, які відбувають покарання у Райківській виправній колонії (№ 73), до суспільно корисної праці і забезпечення їх професійно - технічного навчання.

Статтею 6 згаданого Статуту визначено, що майно Підприємства становить виробничі і невиробничі фонди, також інші цінності, а саме матеріальні та фінансові ресурси, вартість яких відображається в самостійному балансі. Майно є державною власністю, закріплюється за Підприємством на праві оперативного управління і не може бути об'єктом застави. Звернення стягнення на майно не допускається.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 № 2713-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави. Підприємства, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, використовують майно в порядку, передбаченому законодавством. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Аналіз зазначених положень Закону № 2713-IV свідчить на користь висновку, що майно Державної кримінально-виконавчої служби України, до складу якої, згідно зі положеннями статті 6 цього Закону, зокрема, належать підприємства установ виконання покарань, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань, звернення стягнення на таке майно та передача такого майна в заставу заборонені.

За таких обставин, коли майно відповідача має спеціальний статус, яким заборонено звернення стягнення на нього, то вимоги п. 95.3 ст. 95 ПК України про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, не можуть бути застосовані до відповідача, який є підприємством установи виконання покарань.

Разом з цим, суд відмічає, що позивачем жодних належних доказів здійснення ним заходів, спрямованих на стягнення грошових коштів відповідача з рахунків, відкритих у банках, зокрема шляхом направлення інкасових доручень до банківських установ, а також заходів щодо стягнення готівкових коштів Підприємства, суду надано не було.

У суду відсутні докази, які б свідчили, що вжиті контролюючим органом заходи щодо погашення податкового боргу відповідача не дали позитивних результатів для повного погашення боргу перед бюджетом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 4 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В даному випадку позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог.

Отже, у задоволенні позові необхідно відмовити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко