Справа № 823/13/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/13/16 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Коротких А.Ю.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління статистики у Черкаській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління статистики у Черкаській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач мав можливість перевести позивача на іншу роботу в Головному управлінні статистики у Черкаській області, проте, вказане не було зроблено, чим порушено вимоги статті 40 КЗпП України, внаслідок чого наказ про її звільнення є протиправним.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 07 грудня 2015 року позивач працювала на посаді начальника відділу статистики у Драбівському районі Черкаської області, що відповідно до положень Закону України «Про державну службу» є публічною службою.

07 грудня 2015 року позивач звільнена з посади у зв'язку із скороченням чисельності відповідно до п.1. статті 40 КЗпП України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до вимог статі 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» та на виконання доручення Міністра економічного розвитку та торгівлі України з метою поступового запровадження процесно-орієнтованого підходу до виробництва статистичної інформації Держстатом України було проведено реорганізацію територіальних органів та затверджено штатну чисельність працівників головних управлінь статистики в областях та м. Києві, що підтверджується відповідним наказом № 211 від 21 вересня 2015 року.

Згідно затвердженої Держстатом України 28 вересня 2015 року та погодженої з Міністерством економічного розвитку і торгівлі 02 жовтня 2015 року структури та 06 жовтня 2015 року штатного розпису, Головним управлінням статистики у Черкаській області у порядку, встановленому законодавством, здійснені заходи щодо приведення штатної чисельності працівників у відповідність із вищевказаним наказом.

Наказом Держстату України від 07 жовтня 2015 року № 284 закрито вісім відокремлених підрозділів Головного управління статистики у Черкаській області, у тому числі і відділ статистики у Драбівському районі (копія наказу додається) функції якого були передані Управлінню статистики у Золотоніському районі Черкаської області.

В зв'язку з наведеним відповідно до наказу № 99-к від 07 жовтня 2015 року, Головне управління статистики у Черкаській області письмово попередило ОСОБА_3 про можливе майбутнє вивільнення у зв'язку з істотними змінами в праці та скороченням штатної чисельності працівників.

Одночасно з попередженням про вивільнення, ОСОБА_3 було запропоновано посаду головного спеціаліста-економіста відділу економічної статистики управління статистики у Золотоніському районі Черкаської області (до якого були передані функції відділу статистики у Драбівському районі) на час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ОСОБА_4

З вказаною посадо, позивач 07 жовтня 2015 року погодилась, з приводу чого надала письмове погодження. Однак, 20 жовтня 2015 року позивач відмовилась від запропонованої посади, що підтверджується відповідною письмовою відмовою останньої.

Головне управління статистики у Черкаській області листом № 15-12/8282 від 07 жовтня 2015 року подало до Державної служби зайнятості звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

30 жовтня 2015 року Головне управління статистики у Черкаській області звернулося до первинної профспілкової організації Головного управління статистики у Черкаській області за згодою на звільнення працівників, у тому числі й ОСОБА_3, яка рішенням № 11 від 06 листопада 2015 року надала згоду Головному управлінню статистики у Черкаській області на звільнення працівників, стосовно яких було внесено подання, у тому числі й позивача.

В зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від запропонованої посади та сплину строку вивільнення працівників, передбаченого планом заходів, пов'язаних із скороченням граничної чисельності працівників Головного управління статистики у Черкаській області, наказом № 135-к від 07 грудня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника відділу статистики у Драбівському районі Черкаської області у зв'язку із скороченням чисельності на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України встановлено, що зазначений Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно до ч. 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ч. 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ч. 3 статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Водночас, ч.1 статті 43 КЗпП України вимагає, щоб розірвання трудового договору з вказаної підстави, могло бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно було проведено реорганізацію територіальних органів та затверджено штатну чисельність працівників головних управлінь статистики в областях та м. Києві, що підтверджується відповідним наказом № 211 від 21 вересня 2015 року.

Позивач була належним чином попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, їй була запропонована інша посада, заяву про згоду на переведення позивач відповідачу до дня звільнення не подав.

Необхідно зазначити, що оскільки профспілкові групи у відокремлених підрозділах Головного управління статистики знаходяться на іншій, ніж профспілковий комітет території, його постановою профспілковим групам було передано, частину права розгляду подання Головного управління статистики на отримання згоди стосовно звільнення працівників та надання згоди на звільнення працівників, які є членами їх профспілкових груп, або вмотивованої відмови.

При цьому, до профспілкового комітету у відведені для цього терміни профспілкова група відділу статистики у Драбівському районі не подала заперечення, щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_3

Крім того, сама позивач також не надала письмових особистих заперечень проти її звільнення, або скарги, щодо процедури розгляду самого подання. Не звернулася вона також і з письмовою заявою до профспілкового комітету за гарантією про використання нею переважного права на залишення на роботі, якщо таке мало місце, на відміну від колег.

З урахуванням наведеного, профспілковий комітет після використання всіх законодавчо встановлених можливостей збереження трудових відносин протокольним рішенням від 06 листопада 2015 року надав згоду Головному управлінню статистики на звільнення працівників стосовно яких було внесено подання, в тому числі і позивача.

Таким чином, ОСОБА_3 була звільнена у зв'язку закриттям відділу статистики у Драбівському районі по закінченню двох місяців з дня попередження про скорочення посади начальника відділу статистики у Драбівському районі; вона відмовилась від запропонованої посади головного спеціаліста-економіста відділу економічної статистики Управління статистики у Золотоніському районі на час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ОСОБА_4, тобто, після проведення всіх процедур, які передбачені порядком вивільнення працівників.

Апелянтом вказане не спростовано.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням зазначено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач приймаючи наказ про звільнення позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що витяг з протоколу ПК №11 не містить інформації щодо дотримання відповідачем вимог статті 43 КЗпП, зокрема, витяг з протоколу ПК №11 не спростовує факту неповідомлення позивача про розгляд подання про розірвання трудового договору та за його відсутності. У даному документі йдеться лише про делегування частини прав первинної профспілкової організації з розгляду Подання роботодавця - профспілковим групам, які таким правом не скористалися.

Колегія суддів з даного приводу зазначає, що для законного звільнення особи необхідний безпосередньо висновок органу первинної профспілкової організації про погодження розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 статті 40 КЗпП, при цьому, власник або уповноважений ним орган не зобов'язані перевіряти чи встановлювати обставини та порядок прийняття профспілкою такого рішення. Тобто, достатньо самого факту погодження.

Доводи апелянта про те, що відповідач мав можливість перевести його на іншу роботу в Головному управлінні статистики у Черкаській області, оскільки в управлінні були наявні інші вакантні посади, які відповідали його кваліфікації не заслуговують уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до штатного розпису, станом на 07 жовтня 2015 року в управлінні статистики у Золотоніському районі Черкаської області, були вакантні три посади, на одну з яких позивач надала згоду. Станом на 20 жовтня 2015 року - на час коли відповідач відмовилась від погодженої раніше нею посади, у вказаній установі були відсутні вакантні посади, оскільки вони були погоджені іншими працівниками, що підлягали скороченню.

Слід зазначити, що позивачем не надано жодних пояснень ані відповідачу, ані суду обох інстанцій стосовно причин та підстав відмови від запропонованої посади.

Суд апеляційної інстанції аналізуючи надані відповідачем докази дійшов висновку про відсутність у відповідача інших вакантних посад, крім тієї, що була запропонована позивачу.

Крім того, оскільки позивача звільнено відповідно до норм законодавства, то вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні від попередніх, також не підлягають до задоволення.

Таким чином, при винесенні наказу про звільнення позивача відповідач не порушив чинного законодавства та прав позивача.

Відповідно, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Коротких А. Ю.