Справа № 817/1850/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"05" квітня 2016 р. Справа № 817/1850/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Городоцького виправного центру (№131) Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області про визнання протиправною і скасування постанови, визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_3 до Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області про

- визнання незаконною та скасування постанови, винесеної 02.02.2015 начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби ОСОБА_4, про його тимчасове поміщення до окремої камери ДІЗО на загальних підставах;

- визнання незаконними дій адміністрації Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області по триманню його у окремій камері ДІЗО у період з 02 лютого по 08 квітня 2015 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 вказує, що 02.02.2015 року його було поміщено до дисциплінарного ізолятора на загальних підставах строком на 90 днів у зв'язку з необхідністю захисту від розправи з боку інших засуджених. На думку позивача його поміщення до дисциплінарного ізолятора було незаконним, будь-яких погроз з боку інших засуджених до нього не надходило, відповідно у відповідача не було обґрунтованих підстав для захисту від розправи. Зазначає, що постанова, винесена 02.02.2015 року начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області про його тимчасове поміщення як засудженого до окремої камери ДІЗО на загальних підставах, є незаконною, прийнята всупереч ст.7,10 КВК України, ст.28 Конституції України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог. На думку скаржника, перевищуючи свої службові повноваження начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби ОСОБА_4, 02.02.2015р. винесено постанову про тимчасове поміщення його як засудженого, в окрему камеру ДІЗО на період до 90 днів. Позивач звертає увагу суду на те, що він не відносився до осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню злочинів, оскільки його повідомлено про підозру у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.3 ст.27, ч.2 ст.307 КК України з подальшим направленням обвинувального акту до суду. Відповідно у органу (підрозділу), що здійснює оперативно-розшукову діяльність були відсутні законні підстави приймати рішення про застосування заходів безпеки що до нього (засудженого ОСОБА_3Ю.). Позивач вважає, що судом першої інстанції порушено положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, з 17.08.2013р. по 08.04.2015р. у Городоцькому виправному центрі (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області відбував покарання позивач по справі - ОСОБА_3 (а.с.182).

Згідно висновку службової перевірки інформації отриманої оперативними співробітниками Городоцького виправного центру (№131), 02.02.2015р. оперуповноваженим оперативної групи майором внутрішньої служби ОСОБА_5, за результатами перевірки частково підтверджено інформацію, щодо можливої розправи інших засуджених над судженим ОСОБА_3 та необхідністю вирішення питання щодо переведення останнього до іншої установи виконання покарань.

Цього ж числа оперуповноваженим оперативної групи майором внутрішньої служби ОСОБА_5 подано начальнику Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_4 рапорт.

Згідно вказаного рапорту, з 23.01.2015р. по 02.02.2015р. проводилася повторна перевірка факту можливої загрози вчинення фактичної розправи над судженим ОСОБА_3, за наслідками якої просив дозволу продовжити тримання засудженого в окремій камері ДІЗО на загальних підставах.

02.02.2015р. начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби ОСОБА_4 прийнято постанову за №7 про тимчасове поміщення засудженого ОСОБА_3 до окремої камери ДІЗО на загальних підставах.

Постанову обґрунтовано наявністю можливої загрози розправи щодо засудженого ОСОБА_3 та у зв'язку з участю останнього в кримінальному судочинстві.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмолено колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини 1 та 2 статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Режим у виправних колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності.

У відповідності до ч.4 ст.10 КВК України, у разі наявності небезпеки для життя і здоров'я засуджених, до яких згідно із законом у зв'язку з їх участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів щодо забезпечення безпеки цих осіб. Крім того, до зазначених осіб можуть бути застосовані такі заходи як ізольоване тримання та переведення в іншу установу виконання покарань.

З метою забезпечення особистої безпеки засудженого, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до його переведення в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання.

Засуджені, які відбувають покарання, можуть бути будь-якими суб'єктами кримінального процесу (потерпілими, свідками, підозрюваними або обвинуваченими) при розслідуванні кримінальних справ про злочини, вчинені як в установах виконання покарань, так і поза їх межами. В таких випадках на них поширюється дія Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві", положення якого стосовно засуджених осіб конкретизується у ч.4 ст.10 КВК України.

У ході розгляду справи встановлено, що Рівненським РВВС Рівненської області на підставі повідомлення про збут наркотиків внесено запис до ЄРДР за №0001246 від 26.10.2014 року відносно засудженого ОСОБА_3, що кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК України (а.с.198) та 23.12.2014 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 та ч.2 ст.307 КК України.

Таким чином, враховуючи приписи Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" та ч.4 ст.10 КВК України та на наявність відомостей згідно рапортів службових осіб відповідача та результатів перевірок по факту можливої загрози вчинення фактичної розправи над судженим ОСОБА_3, начальник Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковник внутрішньої служби ОСОБА_4 мав законні підстави для прийняття рішення про тимчасове поміщення засудженого до окремої камери ДІЗО на загальних підставах.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку здійснення заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (надалі Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2014 р. №324/5 визначено, що приводом для вжиття заходів щодо забезпечення безпеки осіб, взятих під варту, та засуджених, які беруть участь у кримінальному судочинстві, можуть бути як заява учасника кримінального судочинства, члена його сім'ї або близького родича, так і звернення керівника відповідного державного органу, отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров'ю, житлу і майну зазначених осіб.

Згідно п.6 розділу ХХУ1 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань у разі виникнення небезпеки життю і здоров"ю засудженого, до якого згідно із законодавством у зв"язку з його участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки, необхідності захисту його від розправи з боку інших засуджених або за заявою засудженого з проханням про забезпечення особистої безпеки, якщо він не допустив порушення режиму, а також у разі необхідності ізоляції засудженого на час підготовки необхідних матеріалів на переведення його до іншої установи виконання покарань дозволяється тримати його в окремій камері ПКТ (ОК), ДІЗО та карцері на загальних підставах до закінчення перевірки, усунення небезпеки, остаточнонго розв"язання конфлікту або отримання наряду на переведення, але не більше 90 діб. Підставою для такого тримання є постанова про поміщення засудженого в окрему камеру дисциплінарного ізолятора, приміщення камерного типу (окрему камеру) на загальних підставах, винесена начальником установи виконання покарань.

Вказані положення Порядку та Правил у системному зв'язку з ч.4 ст.10 КВК України виключають обґрунтованість покликання позивача про неможливість вчинення дій щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань, без згоди засудженого та саме на підставі постанови начальника установи виконання покарань.

Крім того, згідно п.10 розділу ІІ Порядку несвоєчасне вжиття або невжиття посадовими особами органів, установ виконання покарань або слідчих ізоляторів достатніх заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, розголошення відомостей про заходи безпеки особами, які їх здійснюють, тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Щодо спростовування покликань позивача про те, що його тимчасове поміщення до окремої камери ДІЗО на загальних підставах вплинуло на стан здоров'я то суд правомірно врахував довідку Городоцького виправного центру (№131) Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, відповідно до якої ОСОБА_3 під час відбування покарання в період з 02.02.2015р. по 08.04.2015р. з будь-яких питань до керівництва установи та управління не звертався (а.с.183). Також встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на стан свого здоров'я не скаржився, за медичною допомогою не звертався, скарг на якість харчування та звернень щодо отримання дієтичного харчування також не було (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне).

Судом встановлено й те, що позивач 30.04.2014р. звертався щодо можливості виїзду в медичний заклад (а.с.205). Однак попри наявні в матеріалах справи Епікризи медичних закладів (а.с.208, 210), суд дійшов висновку про неможливість встановлення причинно-наслідкового зв'язку захворювань засудженного з його перебуванням (поміщенням) в окремій камері ДІЗО в період з 02.02.2015р. по 08.04.2015р., оскільки зазначені дні не охоплюють такий період, а наявні докази, щодо вживання ОСОБА_3 наркотичних речовин та їх аналогів в силу тих чи інших причин могли вплинути на стан його здоров'я (а.с.207).

Таким чином, Відповідачем доведено належними доказами, що при прийнятті оспорюваного рішення він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції, відмовивши в позові ОСОБА_3Ю.).

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,35000

3- відповідачу/відповідачам: Городоцький виправний центр (№131) Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області вул.Барона Штейнгеля,92 А,с.Городок,Рівненська область, Рівненський район,35331

- ,