Справа № 750/1062/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/1062/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Супрун О.П.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА
Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на прийняту у порядку скороченого провадження постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі Відповідач, УПСЗН Деснянської РДА) про:

- визнання протиправним рішення щодо відмови у наданні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції;

- зобов`язання УПСЗН Деснянської РДА призначити виплату Позивачу з часу подання заяви (11.01.2016 року) щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої постановою КМ України №505 від 01.10.2014 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.02.2016 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація за піднайом (найом) житла та щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів антитерористичної операції мають різну правову природу, у зв`язку з чим призначення однієї допомоги не позбавляє особу права на іншу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на безпідставності посилання суду першої інстанції на відсутності правових підстав для виплати Позивачу лише однієї допомоги, оскільки чинне законодавство передбачає отримання однієї і тієї ж пільги тільки з однієї підстави.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Позивач згідно довідки УПСЗН Деснянської РДА від 21.11.2014 року №7423/000734 (а.с. 4) є особою, яка переміщується з тимчасово окупованої території України ( АДРЕСА_1 ). При цьому строк дії вказаної довідки продовжено 08.06.2015 року, а в подальшому 15.01.2016 року безстроково, про що свідчать відповідні відмітки на вказаній довідці.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Позивачу та членам його родини Відповідачем з листопада 2014 року було призначено щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН Деснянської РДА із заявою про продовження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом від 25.01.2016 року №05-06/1273 (а.с. 5) Відповідач повідомив Позивача про те, що відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, який направляв для користування в роботі лист Міністерства соціальної політики України від 22.01.2015 року №684/о/14-15/5, питання надання військовослужбовцям та їх сім`ям щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житлом та не отримує виплат на зазначені цілі. Крім того, у даному листі зазначено, що 12.01.2016 року Відповідачем направлено лист за місцем служби Позивача (в/ч НОМЕР_1 ) з проханням надання інформації про факт забезпечення ОСОБА_1 житловим приміщенням або отриманням виплат у вигляді компенсації за піднайом житла. У відповідь 25.01.2016 року УПСЗН Деснянської РДА було отримано лист від в/ч НОМЕР_1 від 22.01.2016 року №70/9/21 про те, що Позивачем отримується грошова компенсація за піднайом житла з 10.07.2014 року, у зв`язку з чим підстави для призначенні адресної допомоги відсутні.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів ст. ст. 1-2, 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі Порядок №505), та Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року №450 (далі Порядок №450), суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки наведеними вище нормативними актами регулюються пільги громадян, які мають різну правову природу, підстави для відмови у виплаті адресної грошової допомоги відсутні, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно ч. 10 ст. 14 Закону військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Отже, Закон, гарантуючи можливість одночасного існування в особи права на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії або компенсації, містить застереження щодо необхідності її вибори, унеможливлюючи отримання військовослужбовцями та членами їх сімей однакових пільг, гарантій та компенсації з кількох різних підстав.

Аналогічний висновок випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 року у справі №К/800/268510/15.
При цьому судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, компенсація і допомога мають різну правову природу з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту п. 1 Порядку №505, останній визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 Порядку №450 закріплено, що останній визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби: особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло; курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, у разі ненадання їм жилої площі в сімейних гуртожитках, відсутності таких гуртожитків та жилого приміщення за місцем проходження військової служби (навчання).

Відповідно до абз. абз. 1, 11 ч. 1 ст. 12 Закону, на виконання якого ухвалено Порядок №450, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року, якою затверджено Порядок №505, закріплено, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, здійснюється за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету та коштів, що надходять до державного бюджету як благодійна або міжнародна допомога.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що й адресна допомога, і грошова компенсація спрямовані на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (що, на переконання колегії суддів, охоплюється поняттям «компенсації за найом (піднайом) жилого приміщення); виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України з метою покриття витрат особи на проживання, в тому числі й за піднайом житла. Саме тому законодавець покладає на таку особу обов`язок здійснити вибір якою пільгою користуватись, а не використовувати одночасно декілька соціальних, однакових за своєю суттю.

Таким чином, судова колегія погоджується з твердженням Апелянта про те, що Позивач не має права на одночасне отримання перелічених вище двох видів соціальних виплат, оскільки з призначенням останньому з 10.07.2014 року компенсації за піднайом житла останній не мав права на одночасне отримання адресної допомоги за правилами Порядку №505.

Посилання Позивача на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015 року у справі №К/800/34022/15 визначено, що Порядок №505 та Порядок №450 мають різну правову природу судовою колегією відхиляються, оскільки різні підстави для призначення однієї і тієї ж пільги зумовлюють необхідність в силу ст. 14 Закону її вибір.

Відповідно до п. 12 Порядку № 505 виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, є безумовною підставою для припинення виплати вказаної допомоги.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість твердження суду першої інстанції щодо неправомірності рішення УПСЗН Деснянської РДА щодо відмови у наданні Позивачу щомісячної адресної допомоги, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду скасувати, ухваливши нову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - задовольнити повністю.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк
Судді В.В. Кузьменко
О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.