Справа № 152/269/16-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/269/16-а
Постанова

іменем України

06 квітня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Коновальчука О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення нечинним та зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із указаним адміністративним позовом.

Зазначив, зокрема, що він народився 26 листопада 1960 року і від самого народження до теперішнього часу живе у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області.

Вважаючи, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ(далі - ОСОБА_4 № 796-ХІІ) він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач 11 грудня 2015 року звернувся до УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області, після реорганізації - Шаргородське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (а.с. 55, 56) (далі відповідач) із заявою та відповідними документами з проханням призначити пенсію.

Проте, протокольним рішенням № 1608 від 28 січня 2016 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на те, що позивачем не підтверджено 4 роки проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач просить визнати нечинним рішення відповідача (протокол) № 1608 від 28 січня 2016 року та зобовязати відповідача з 11 грудня 2015 року призначити йомупенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Позивач, зокрема пояснив, що з 1982 року по 2005 рік він працював водієм спеціальної машини «Дорожня патрульна служба» Джуринського підрозділу Шаргородського районного дорожнього ремонтно-будівельного управління, яке розташовувалось у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області. Працюючи водієм, він обслуговував весь Шаргородський район. Окрім того, позивач пояснив,що від самого народження і дотепер проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Деякий час, а саме з березня 1989 року по лютий 1999 року він проживав у с. Джурин без реєстрації, оскільки у цей період був зареєстрований у будинку тодішнього бухгалтера підприємства, де він працював - ОСОБА_5, за адресою с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, вул. Леніна, 109. ОСОБА_4 пояснюється тим, що Шаргородське районне дорожнє ремонтно-будівельне управління у с. Слобода-Шаргородська будувало будинок і позивач бажав отримати у цьому будинку квартиру, однак для цього необхідна була прописка за місцем зведення будинку. Проте у будинку ОСОБА_5 він фактично не жив жодного дня, оскільки проживав у с. Джурин.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 28), а представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІособам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку. За умови, якщо дані особи станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком, як потерпілому 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, у звязку з відсутністю 4 років проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів про фактичне проживання та реєстрацію з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року, а також відсутнє підтвердження постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

26 листопада 2015 року позивачу виповнилося 55 років, що вбачається із його паспорта (а.с. 4).

Згідно з розрахунком стажу позивача, його загальний трудовий стаж складає 30 років 4 місяці та 29 днів (а.с. 9).

27 лютого 1999 року Вінницькою облдержадміністрацією позивачу було видано посвідчення Серія В-І № 303621 громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) (а.с. 5).

Із трудової книжки позивача БТ-І № 7066564 вбачається, що з 27 серпня 1981 року по 1 вересня 2005 року позивач працював у Шаргородському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні (а.с. 53).

Відповідно до довідки виконкому Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 1 лютого 2016 року № 371 село Джурин відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії, внаслідок аварії ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 (а.с. 6).

У судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які дали показання, що у своїй сукупності свідчать про те, що вони добре знають позивача, оскільки є його друзями. Також свідки стверджували, що позивач у весь час проживав та проживає у с. Джурин і ніколи не проживав у інших населених пунктах.

Окрім того, судом був допитаний як свідок ОСОБА_9, який показав, що він разом з позивачем працював у Шаргородському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні. Свідок також пояснив, що йому відомо, що з метою отримання квартири у будинку, який будувався управлінням у с. Слобода-Шаргородська, позивач прописувався у будинку ОСОБА_5 по вул. Леніна, 109 у с. Слобода-Шаргородська, проте ніколи там не проживав, свідку це відомо, оскільки він жив по сусідству з ОСОБА_5 і позивача ніколи там не бачив.

Згідно з протоколом допиту свідка за місцем проживання від 6 квітня 2016 року, свідок ОСОБА_5 показала, що позивач дійсно був прописаний у її будинку по вул. Леніна, 109 у с. Слобода-Шаргородська, однак він ніколи там не проживав, а проживав дома у с. Джурин (а.с. 49-51).

Із довідки Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 30 березня 2016 року № 1062 та виписок із погосподарських книг позивач у період з 1989 по 1999 роки по Слободо-Шаргородській сільській раді зареєстрований не був та не проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 40, 43, 44).

З огляду на установлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Частиною 1ст. 46 ОСОБА_10 Українивстановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно дост. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII(далі - ОСОБА_4 № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаютьсяЗаконом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону № 1788-XIIвстановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із преамбулою до Закону № 796-ХІІ Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

ОСОБА_4 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У ст. 1 Закону № 796-ХІІ зазначено, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах:

пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці;

комплексного розв'язання завдань охорони здоров'я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища;

соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 ст. 12 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до 4 категорії.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленогостаттею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - передбачено зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно із ч. 3ст. 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Підпунктом 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженогопостановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням нормстатті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 83 Закону № 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

11 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 52), до якої додав відповідні документи, зокрема: копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи такопію трудової книжки (аркуші 6-14 відмовної пенсійної справи).

Проте, згідно з протоколом від 28 січня 2016 року № 1608 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії (а.с. 8).

Згідно зі ст. 3 ОСОБА_10 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 ОСОБА_10 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_10 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_10 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_10 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_10 України гарантується.

Суд вважає, що документи, надані позивачем для призначення пенсії, є належними та допустимими доказами постійного, більше чотирьох років проживання позивача станом на 1 січня 1993 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Ухвалюючи це рішення, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що оскільки позивач у період з березня 1989 року по лютий 1999 року не був зареєстрований у с. Джурин, то відповідно він не може вважатись таким, що проживав у цьому селі.

Така позиція відповідача є помилковою, оскільки статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_10, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Разом з тим, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що він постійно працював у с. Джурин, оскільки як він сам зазначив у судовому засіданні, характер його роботи був таким, що він обслуговував увесь Шаргородський район, а інколи виїжджав у інші райони.

Ці пояснення позивача підтвердив також свідок ОСОБА_9, який працював на тому ж підприємстві, що і позивач.

Проте, для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, достатньо встановлення судом факту постійного, більше чотирьох років проживання позивача станом на 1 січня 1993 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, оскільки судом установлено, що відповідач не довів правомірності свого рішення, що свідчить про порушення ним права позивача на отримання пенсії, то порушене право слід захистити.

Водночас, у позовній заяві позивач просить визнати нечинним рішення відповідача.

У пункті 10.2. постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» судам надано розяснення, згідно з яким, із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд вважає, що з метою повного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувати рішення відповідача у формі протоколу № 1608 від 28 січня 2016 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, зобовязавши відповідача з 11 грудня 2015 року, тобто з часу звернення про призначення пенсії призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, цю постанову в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 77, 79, 86, 158-163, 167, 256, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) № 1608 від 28 січня 2016 року Шаргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Шаргородське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької областіз 11 грудня 2015 року призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Повний текст постанови виготовлено 7 квітня 2016 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Л.Строгий