Справа № 826/13150/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДМТ-Центр» до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДМТ-Центр» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015: №0, №0, №2, №2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2015 адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ДМТ-Центр» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом від 09.06.2015 №96/26-55-22-10/34529098.

На підставі виявлених порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015:

- №0, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 523 288 грн. за основним платежем, та на 130 822 грн. за штрафними санкціями;

- №0, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 555 851 грн. (декларація за 2014 рік від 26.02.2015);

- №2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 22 479 грн. за основним платежем, та на 16 722 грн. за штрафними санкціями;

- №2, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 510 грн.

Не погоджуючись з діями та висновками податкового органу, позивач звернувся до суду.

Суд встановив, що до основного виду діяльності ТОВ «ДМТ-Центр» належить оптова торгівля фармацевтичними товарами, зокрема через мережу Інтернет.

Перевіркою доходу, який враховується при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, встановлено декларування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 доходу у розмірі 69 851 995 грн. Перевіркою повноти визначення доходу, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування встановлено його заниження на суму 5 310 000 грн., у т.ч. за 2013 рік - 2 754 149 грн., за 2014 рік - 2 555 851 грн.

В контексті наведеного ДПІ вказується, що товариством здійснювалась реалізація товарів медичного призначення на адресу покупців - фізичних осіб. Згідно наданих до перевірки документів, які підтверджують відвантаження товару (видаткових накладних) неможливо ідентифікувати особу покупця, що суперечить вимогам щодо складання первинних документів, визначених ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які передбачають, крім іншого, наявність у первинному документів особистого підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно наданих банківських виписок, на рахунки товариства надійшли кошти від невстановлених (фізичних) осіб за період 2013 року у розмірі 2 754 149 грн. та за 2014 рік - 2 555 851 грн. (реєстр банківських виписок наведено в додатку до акту).

Відтак, податковий орган дійшов висновку про неможливість встановлення зв'язку між відвантаженням товарів на користь невстановлених осіб та отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок товариства, а тому наполягає, що кошти в розмірі 5 310 000,00 грн. є безповоротною фінансовою допомогою.

З урахуванням викладеного, податковий орган зазначив про заниження позивачем податку на прибуток на 523 288 грн. за 2013 рік, та про завищення від'ємного значення оподаткування податком на прибуток у зв'язку з вищенаведеними обставинами за 2014 рік на суму 2 555 851 грн.

На підставі вказаних висновків було прийнято податкові повідомлення-рішення №0 та №0.

Колегія суддів не погоджується з висновком відповідача щодо отримання безповоротної фінансової допомоги, оскільки такий висновок сформований виходячи з того, що на рахунок позивача надійшли кошти від невстановлених фізичних осіб та відсутності первинних документів щодо поставки товарів із зазначенням прізвищ фізичних осіб, що унеможливлює встановлення взаємозв'язку цих платежів з цими первинними документами.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до положень пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, безповоротна фінансова допомога - це, зокрема: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Згідно з п.137.10 ст.137 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Наявні накладні і рахунки повністю ідентифікують товар та кожен платіж, як платіж за товар у сумах, що кореспондуються між собою у накладних та банківських виписках. Слід зазначити, що сторони не заперечують зміст накладних та банківських виписок, наданих під час перевірки та під час розгляду справи, та наведені в них відомості.

Виходячи з наявних матеріалів справи, умов договору від 18.08.2009 № 269-СУ-КП про приймання платежів, укладеним з ЗАТ «ПриватБанк» договору від 30.05.2014 №ИЭ-1162, укладеним між позивачем та банком щодо розрахунків із застосуванням платіжних карт, позивач здійснює інтернет-торгівлю товарами шляхом оформлення покупцями через веб-сайт (інтернет-магазин) замовлень на придбання товарів та із застосуванням можливостей банку щодо проведення оплати покупцями за такий товар (т.2., а.с.140-143, 144-161). При цьому, отримані від замовників кошти зараховуються спочатку на транзитний рахунок і наступного дня перераховуються на рахунок клієнта, тобто позивача.

За умовами договору з банком товариство укладає угоди із замовником на сайті, з виділенням йому псевдоніму та паролю. Кожному замовленню інтернет-магазину товариства надається єдиний унікальний номер. Вихідними даними для оплати є номер та сума замовлення. При цьому, введенні реквізитів платіжних карт та, відповідно, ідентифікація/перевірка даних покупця (верифікація), здійснюється на сервері банку.

З урахуванням наведеного слід зазначити, що з банківських виписок вбачається зарахування коштів на рахунок товариства із зазначенням в окремих випадках контрагента - «мережеві клієнти (біплан)». Призначення платежу - за вироби медичного призначення згідно накладної (зазначається номер накладної) та із зазначенням, що платіж здійснюється приватною особою.

Позивачем надано копії накладних, реквізити яких зазначені у банківський виписці відносно платежу, сума якого співпадає як у банківській виписці, так і у накладній на відпуск товару. У накладних зазначається, як приклад у накладній від 24.12.2014 №246183 (т.1, а.с.82), що одержувачем є приватна особа (лікар за каталогом).

Отже, кожен платіж достатнім чином ідентифікується як платіж за товар, та відсутні підстави вважати кошти, які надійшли на рахунок позивача із зазначенням оплати за товар та за наявності співставної із таким платежем накладної, як суми безповоротної фінансової допомоги.

Судом встановлено, що крім наявних інших обов'язкових реквізитів первинного документу, які передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить підпис фізичної особи у графі «отримав».

Між тим, з метою встановлення того, чи відносяться отримані таким чином позивачем кошти до безповоротної фінансової допомоги, слід зазначити, що як вбачається з Акту перевірки, контролюючий орган та зазначає, що перевіркою відображених у р. 2 Декларації «Дохід від операційної діяльності» встановлено здійснення операцій з торгівлі товарами медичного призначення. Також в акті перевірки вказано, що товариством здійснювалась реалізація товарів медичного призначення, а також, що під час перевірки надані документи, які підтверджують відвантаження товару (т.1, а.с.18).

При цьому, як зазначалося ДПІ, спірні операції, які надалі класифіковані ДПІ як отримання безповоротної фінансової допомоги, товариством проведено в бухгалтерському обліку наступним чином: Дт.311 ("Поточні рахунки в національній валюті») - Кт.36 ("Розрахунки з покупцями та замовниками").

Тобто, спірні операції проведені в обліку позивача, як торгові операції, операції з поставки товарів замовникам з їх оплатою.

Враховуючи вищевикладене, а також надані оборотно-сальдові відомості по рахунку № 36 (контрагенти) (т.2, а.с.121-122,131-132) за 2013 - 2014 роки, де відображено проведення спірних операцій та деталізована реалізація товарів/продукції приватним (фізичним особам), суд приходить до висновку, що всі операції, про які йдеться в акті перевірки є операціями з поставки позивачем товарів фізичним особам, а відтак відсутні правові підстави для класифікації отриманих позивачем коштів як безповоротної фінансової допомоги.

Сама по собі відсутність в окремих випадках у накладній/банківській виписці прізвища та ініціалів покупця не спростовує факту проведення торгової операції та не доводить обґрунтованості висновків ДПІ та оскаржуваних рішень А тому, податкові повідомлення-рішення з податку на прибуток від 23.06.2015 №0 та №0 є протиправними, та правомірно скасовані судом першої інстанції.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 №2 колегія суддів зазначає : пп.3.5.1.2. Акту перевірки в частині податку на доходи фізичних осіб податковий орган встановив порушення законодавства, а саме: не утримано ПДФО із суми доходу у загальному розмірі 12865,93 грн., перерахованого з рахунку ТОВ «ДМТ-Центр» на рахунки ПрАТ «Київстар» за послуги іноземного оператора стільникового зв'язку (роумінгу), надані в мережах іноземних роумінг-партнерів працівникам підприємства.

В зв'язку з цим відповідач прийшов до висновку, що ПДФО у загальному розмірі 2187,20 грн. із суми отриманого зазначеними особами доходу податковим агентом ТОВ «ДМТ-Центр» не утримано та до бюджету не сплачено, чим порушено пп. «е» 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1. п.168.1 ст.168, п.171.2. «а» п.171.2 ст.171 ПК України.

Окрім того, в Акті перевірки встановлено списання товариством основних засобів комп'ютерної техніки та мобільних телефонів на суму 119 366,18 грн. У зв'язку з цим ДПІ зазначає, що списані об'єкти можна продати, подарувати, використовувати окремі придатні вузли та комплектуючі. Всі деталі та вузли й агрегати розібраного та демонтованого обладнання, які придатні для ремонту іншого обладнання, а також матеріали, отримані від ліквідації основних засобів, повинні оприбутковуватися на відповідних субрахунках бухгалтерського обліку, а непридатні деталі та матеріали - оприбутковуватися як вторинна сировина (металобрухт) і в обов'язковому порядку повинні здатися установі, на яку покладено збір такої сировини.

Між тим, як зазначено в Акті перевірки, документи, які б підтверджували знищення та утилізацію відповідної комп'ютерної техніки до перевірки не надано.

Отже, відповідач прийшов до висновку, що ПДФО в сумі 20 292,95 грн. податковим агентом ТОВ «ДМТ-Центр» не утримано та не сплачено, чим порушено пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. «е», п.168.1 ст.168 ПК України.

Так, сторонами визнається та не заперечується, що вказані в акті перевірки особи є працівниками товариства та дійсно використовують у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з товариством стільниковий зв'язок за номера, з'ясованими під час перевірки. ДПІ не заперечується також наявність на підприємстві наказу про використання послуг стільникового зв'язку, яким заборонено використання цих послуг в особистих цілях. З матеріалів справи вбачається також зазначення телефонних номерів у рекламі товариства.

Суд першої інстанції вірно вказав, що при здійсненні господарської діяльності є звичайним використання послуг різних видів зв'язку, у тому у позаробочий час, у відпустці у зв'язку з необхідністю вирішення поточних питань господарської діяльності товариства.

Позивач наполягає, що використання послуг зв'язку у режимі роумінгу не здійснювалось для задоволення власних потреб працівників товариства, що заборонено відповідним наказом.

Під час розгляду справи з боку ДПІ не надано жодних доказів на підтвердження того, що використання послуг стільникового зв'язку у режимі роумінгу здійснювалось з метою задоволення приватних інтересів працівників, за якими були закріплені вказані мобільні телефони.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги доводи ДПІ відносно отримання працівниками товариства додаткового блага у вигляді безоплатно наданих послуг (пп.«е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України), оскільки ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, а також суперечить вимогам ч.2 ст.71 КАС України.

Відповідно, у ДПІ були відсутні правові підстави для донарахування ПДФО 2187,20 грн.

Щодо донарахування товариству ПДФО у розмірі 20 292,95 грн., внаслідок порушення позивачем пп. «е» 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, яке було зумовлено вирахуванням із вартості списаних товариством основних засобів комп'ютерної техніки та мобільних телефонів на суму 119 366,18 грн.

Посилаючись на положення пп.«е» 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України ДПІ вважає, що вказане майно безоплатно передано у власність фізичних осіб.

В той же час, враховуючи положення пп. «е» 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (щодо включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо), пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України (відносно функцій податкового агента), п.162.1 ст.162 ПК України (відносно визначення «платник податку») для цілей нарахування ПДФО підлягали встановленню конкретні фізичні особи, які отримали додаткове благо, а також факт передачі їм у власність списаних основних засобів.

Також, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, податковим органом не надано жодних доказів безоплатної передачі у власність певним фізичним особам матеріальних цінностей, даних таких осіб, періоду отримання доходу, розміру доходу, а тому не доведено обставин, наявність яких зумовлювала б донарахування ПДФО. При цьому, ДПІ не спростовано того, що відповідні матеріали оприбутковані на рахунках бухгалтерського обліку запасів, та те, що списані основні засоби рахуються на позабалансовому рахунку та є в наявності.

Відповідно податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи все викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що вимоги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015 №0, №0 та №2 є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Апелянт як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, не довів та не обгрунтував правомірність своїх дій у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 22.12.2015, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.