Справа № 809/4014/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 876/4065/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача Дроздюка Н.В.,

представника прокуратури Стахів М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю Прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

18.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив: визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та виплати додаткової щомісячної грошової винагороди відповідно до вимог наказу Міністра Оборони України від 15.11.2010 року за №595; зобов`язати відповідача включити в наказ про виплату додаткової щомісячної грошової винагороди відповідно до вимог наказу Міністра Оборони України від 15.11.2010 року за №595 з 24.10.2012 року до 31.03.2013 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову щомісячну грошову винагороду відповідно до вимог наказу Міністра Оборони України від 15.11.2010 року за №595 з 24.10.2012 року до 31.03.2013 року з врахуванням індексації та компенсувати витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно, всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2012 року за №956 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2012 року за №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій", Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 року за №595 не нараховано та не виплачено додаткової щомісячної грошової винагороди, як військовослужбовцю Збройних Сил України, що забезпечує безпеку польотів та перельотів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової щомісячної грошової винагороди за період з 24.10.2012 року по 31.03.2013 року відповідно до вимог наказу Міністра Оборони України від 05.12.2012 № 825 "Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади у Військово-морських силах Збройних Сил України та льотного складу Збройних Сил України" є протиправними, оскільки така виплата є передбачена законом.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

11.03.2014 року Прокуратурою Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду направлено повідомлення про вступ у справу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та представника прокуратури, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.02.2008 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 Повітряних Сил Збройних Сил України за №8 та 25.02.2008 року наказом тимчасово виконуючого повноважень командира військової частини НОМЕР_1 за №38 полковника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 призначено на посаду оперативного чергового-офіцера з бойового управління командного пункту штабу, ВОС-0627004 (а.с.13,12).

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 про допуск особового складу до несення бойового чергування в якості оперативного чергового командного пункту від 22.11.2011 року за №970, від 25.11.2012 року за №1249 позивач був допущений до несення бойового чергування в обсязі функціональних обов`язків в якості оперативного чергового та чергового офіцера з бойового управління командного пункту військової частини НОМЕР_1 (а.с.14-15,16-17).

Згідно довідки тимчасово виконуючого обов`язків Начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 , виданої оперативному черговому - офіцеру з бойового управління військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 про те, що відповідно до щоденних наказів командира військової частини НОМЕР_1 про призначення особового складу на бойове чергування в період з 24.10.2012 року до 01.04.2013 року виконав 38 (тридцять вісім) бойових чергувань в якості оперативного чергового командного пункту військової частини НОМЕР_1 , виконання обов`язків якого передбачає забезпечення безпеки польотів та перельотів (а.с.37).

05.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про нарахування йому, як офіцеру з бойового управління командного пункту військової частини НОМЕР_1 щомісячної грошової винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення за період з 24.10.2012 року до 01.04.2013 року (а.с.18).

З рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи слідує, що підстави для нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, порядок та умови якої визначені Інструкцією, оперативному черговому - офіцеру з бойового управління командного пункту військової частини НОМЕР_3 капітану ОСОБА_1 відсутні. Право на таку винагороду виникає з 01.04.2013 року(а.с.19).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, військовослужбовцям які, зокрема, займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Наказом Міністра оборони України від 05 грудня 2012 року № 825, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 24 жовтня 2012 року, внесено зміни до Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595.

Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції виплата винагороди здійснюється в розмірах до 100 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць військовослужбовцям, які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України за Переліком посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України (згідно з додатком 1).

Відповідно до пункту 4 зазначеної вище Інструкції виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, та припиняється з дня, наступного за днем звільнення від обов`язків за посадою.

Згідно з пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік (пункт 9 Інструкції).

Пунктом 10 Інструкції визначено, що Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб. Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.

У примітці до додатку 1 Інструкції визначено умови проведення виплати винагороди:

якщо передбачені в штаті військової частини за посадою, що займає військовослужбовець, цифрові позначення військово-облікової спеціальності і посади збігаються з цифровими позначеннями військово-облікової спеціальності та посади, зазначених у цьому Переліку;

якщо посади, перераховані у цьому Переліку, наявні: в авіаційних бригадах, полках, базах, базах (експериментальних, навчальних), ескадрильях, загонах, ланках; у льотно-випробувальних підрозділах науково-дослідних організацій, випробувальних полігонів (центрів); у літаючих авіаційно-технічних лабораторіях, авіаційно-ремонтних майстернях; на диспетчерських, командних (головних командних) пунктах (центрах), пунктах наведення авіації; у центрах пошуково-рятувального та аеронавігаційного забезпечення польотів авіації, відділах (групах) оперативних чергових, штурманських управліннях та службах; у військових частинах та підрозділах зв`язку, автоматизованого управління, радіотехнічного, аеродромно-технічного забезпечення, в авіаційних комендатурах та на авіаційних полігонах, які безпосередньо забезпечують польоти літаків та вертольотів;

якщо особи офіцерського складу, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 06, 12, 20, 60, 62 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, а військовослужбовці, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 46, 49, 52, 53, 54 56, 67, зайняті технічним обслуговуванням і ремонтом літаків та вертольотів;

якщо особи рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, на посадах з кодовим позначенням 068, 390, 402, 412, 423, 419, 420, 423, 429, 430, 736, 813, 885, 945 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, а військовослужбовці, які займають посади з кодовим позначенням 002, 257, 680, 788, 789, зайняті технічним обслуговуванням і ремонтом літаків та вертольотів.

Враховуючи вищенаведене, умовою виплати щомісячної додаткової грошової винагороди є віднесення посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України до переліку, визначеному в додатку 1 до Інструкції.

Матеріалами справи підтверджується, що посада ОСОБА_1 , як оперативного чергового командного пункту - оперативного чергового-офіцера з бойового управління командного пункту штабу включає дві посади та в Додатку 1 до Інструкції визначено посаду "оперативний черговий, офіцер бойового управління" цифрове позначення військової облікової спеціальності якої 0627, код посади 0846 та 1687.

Також, з наявного в матеріалах справи витягу із штату №15/139 Військової частини НОМЕР_1 , затвердженого начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України від 29.04.2011 року, цифрові позначення військово-облікової спеціальності ОСОБА_1 відповідають даним - 0627, як і код посади - 0846, 1687 (а.с.80).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у позивача підстав для виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди.

Щодо тверджень апелянта про те, що позивач не має права на отримання додаткової щомісячної грошової винагороди у зв`язку з тим, що його посада має подвійне найменування згідно листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/9/136 від 22.02.2013 року, то колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними, оскільки даний лист-роз`яснення не є нормативно-правовим актом та суперечить Інструкції про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади у Військово-морських силах Збройних Сил України та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової винагороди та наказу Міністра оборони України від 05 грудня 2012 року №825, тобто актам вищої юридичної сили.

З наявної в матеріалах справи копії наказу Міністра оборони України №43 від 23.01.2013 року "Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 26.03.2012 року №165 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2012 рік" слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць. Пунктом 2 даного наказу визначено, що його положення застосовуються з 24.10.2012 року(а.с.89). Також, наказом Міністра оборони України №145 від 26.02.2013 року "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2013 рік" встановлено аналогічний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди(а.с.90-96).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача до включення позивача в наказ про виплату додаткової щомісячної грошової винагороди за період з 24.10.2012 року по 31.03.2013 року, оскільки такий обов`язок у командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 визначений пунктом 5 Інструкції про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак, вірним способом відновлення порушеного права позивачає зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць за період з 24.10.2012 року по 31.03.2013 року з врахуванням індексації.

Щодо доводів апелянта про пропущення позивачем строків звернення до суду по виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди, то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 100 цього Кодексу є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судами, позивач на час звернення з вказаним позовом до суду проходить військову службу в Збройних Силах України.

Верховний Суд України в постанові від 16.11.2013р. (справа №21-389а13) дійшов висновку, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю, тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №8-рп/2013 положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Такі висновки також відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалах від 19.02.2015 року у справі № 808/8403/13-а, від 08.12.2015 року у справі № 822/2752/13-а, від 18.11.2015 року № 822/2755/13-а.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права в частині стягнення в користь позивача витрат на правову допомогу.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року у справі № 809/4014/13-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха
Судді: О.М. Гінда
В.В. Ніколін