Справа № 826/24310/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року 15:32 № 826/24310/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Декань М.І.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач як фізична особа-підприємець є платником єдиного податку і використовує приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 35,40 кв.м. для провадження підприємницької діяльності, нарахування податкового зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за використання земельної ділянки, яка знаходиться під цим приміщенням, є протиправним та суперечить вимогам Податкового кодексу України і, як наслідок, підлягає скасуванню.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просить суд: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі у м. Києві від 11.06.2015 року №2656-15 та від 16.03.2015 року №775-15.

В судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що при наданні в оренду частини будівлі земельна ділянка під нею використовується безпосередньо наймачами і не використовується в підприємницькій діяльності наймодавцями, тому останні незалежно від обраного виду підприємницької діяльності, у тому числі надання в оренду приміщень, повинні сплачувати земельний податок за земельні ділянки під будівлями (їх частинами), що передані в оренду, на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

В судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016 року, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши думки представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, і відповідно до витягу технічної документації про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки від 17.07.2008 р. №Ю-22477/2008, виданого ОСОБА_3, площа частини земельної ділянки, яка припадає на нежитлове приміщення, становить 33,10 кв.м.

ФОП ОСОБА_3 16.03.2015 року ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №775-15 про сплату земельного податку на суму 4335,63 грн. без урахування зміни нормативної грошової оцінки земель у м. Києві з 01.07.2015 року згідно з рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення».

На підставі зазначеного податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено донарахування позивачу грошового зобов'язання з земельного податку на 2015 рік та видано податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 року про сплату земельного податку у сумі 458,01 грн.

Позивач, вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують її права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.03.2015 року податковим органом проведено нарахування земельного податку відповідно до ППР №755-15 від 16.03.2015 р. без врахування зміни нормативної грошової оцінки земель в місті Києві з 01.07.2015 року):

33,10 кв.мЧ2229,92 грн.Ч2,5Ч1,5Ч1,028Ч1,152Ч1,059Ч1,249Ч1%=4435,63 грн., де:

33,10 кв.м. - площа частини земельної ділянки;

2229,92 грн. - базова вартість землі за 1 кв.м. до 01.07.2015 року;

2,5 - коефіцієнт на функціональне використання земель;

1,5 - локальний коефіцієнт;

1,028 - коефіцієнт грошової індексації;

1,152 коефіцієнт грошової індексації;

1,059 - коефіцієнт грошової індексації;

1,249 - коефіцієнт грошової індексації;

1 % - ставка податку.

Рішенням Київської міської ради №23/23 від 03.07.2014 року «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель міста Києва», яким затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель міста Києва, яким збільшена нормативна грошова оцінка земель.

Відповідно до листа ДФС ГУ у м. Києві від 28.04.2015 року №10408/7/26-15-06-17 «Про надання роз'яснень» нарахування фізичним особам земельного податку на 2015 рік здійснюється як середньоарифметичне значення нормативно-грошової оцінки за два періоди з 01.01.2015 р. по 31.06.2015 р. та з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р.

У зв'язку з наведеним, податковим органом здійснено перерахунок земельного податку на 2015 рік з урахуванням зміни нормативної грошової оцінки земель в місті Києві з 01.07.2015 року): 2149 грн + 2644,9 грн = 4793,9 грн, в т.ч.:

за І півріччя 2015 року

33,10 кв.м х 2229,92 грн х 2,5 х 1,5 х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,249 х 1% : 365х 181 = 2149,0 грн. де:

33,10 кв.м - площа частини земельної ділянки;

2229,92 грн. - базова вартість землі за 1 кв.м до 1 липня 2015 року;

2,5 - коефіцієнт на функціональне використання земель;

1,5 - локальний коефіцієнт;

1,028 - коефіцієнт грошової індексації;

1,152 - коефіцієнт грошової індексації;

1,059 - коефіцієнт грошової індексації;

1,249 - коефіцієнт грошової індексації;

1 % ставка податку;

1 8 1 кількість днів.

за II півріччя 2015 року

33,10 кв.м х 3384,25 грн х 2,5 х 1,5 х 1,249 х1% : 365х 184 = 2644,9 грн, де:

33,10 кв.м. -плоша частини земельної ділянки;

3384,25 грн. - базова вартість землі за 1 кв.м з 1 липня 2015 року;

2,5 - коефіцієнт на функціональне використання земель;

1,5 - локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт грошової індексації;

1% - ставка податку.

184 - кількість днів.

Донарахована сума земельного податку на 2015 рік становить 4793,9 грн - 4335,63 грн = 458,2 грн, де:

4795 грн - сума річного податку з урахуванням зміни нормативної грошової оцінки земель у м. Києві;

4335,63грн - сума річного податку без урахуванням зміни нормативної грошової оцінки земель у м. Києві;

458,2 грн - сума донарахованого земельного податку за 2015 рік відповідно до ППР №2656-15 від 11.06.2015 року.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з пунктом 287.8 цієї ж статті власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 ПК спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 ПК також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як фізична особа-підприємець, здійснюючи основний вид господарської діяльності, здавала в оренду вищевказане приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 35,40 кв.м., що включає в себе прибудинкову територію, на якій розташована земельна ділянка.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року у справі №826/14703/13-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного у сукупності, судом не вбачається протиправності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак відсутність підстав для їх скасування.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для присудження на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов