Справа № 810/3211/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3211/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужан Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення ввізного мита, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року, ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Київської міської митниці ДФС, третя особа: ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій Київської міської митниці ДФС щодо відмови у поверненні позивачу ввізного мита відповідно до заяви від 13.05.2015 вих. N УРБ 10/14-2080 та стягнення з Державного бюджету України ввізного мита у сумі 2 202 511,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано до Київської міської митниці ДФС заяву вих. № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015 про повернення ввізного мита в розмірі 2202511,78 грн. У заяві зазначалося, що ТОВ «Фоззі-Фуд» має право на повернення з бюджету ввізного мита у зв'язку із тим, що судами були визнані протиправними та скасовані 30 карток відмови у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорту. До заяви були додані необхідні документи, а саме копії митних декларацій, рішень судів, оригіналу довідки про відсутність заборгованості перед бюджетом.

Позивач вказував, що право на повернення ввізного мита передбачено Митним кодексом України та Податковим кодексом України та вказав, що він виконав усі формальні вимоги, які передбачені для подання заяви про повернення коштів, незважаючи на це, відповідач відмовив в поверненні ввізного мита, повідомивши про це у листі №3575/10/26-70-25-01-02 від 09.06.2015.

Вказав, що у відмові відповідач зазначив, що митне оформлення товару, зазначеного в заяві ТОВ «Фоззі-Фуд», здійснено в митному режимі експорт, тому немає підстав для повернення коштів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним дії Київської міської митниці ДФС щодо відмови у поверненні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» сум ввізного мита за заявою вих. №УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015.

Стягнено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» сплачене ввізне мито у загальній сумі 2 202 511 (два мільйони двісті дві тисячі п'ятсот) гривень 78 коп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «Фоззі-Фуд» є юридичною особою, що зареєстрована 02.12.2002 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

З метою повернення TCC Global NV раніше ввезеного на митну територію України в режимі імпорту товару - дорожних валіз, сумок, рюкзаків торгової марки Wenger у кількості 89 674 шт. ТОВ «Фоззі-Фуд» було подано до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів митні декларації№ 360 від 07.08.2013, № 362 від 09.08.2013, № 373 від 09.08.2013, № 374 від 09.08.2013, № 1501 від 02.09.2013, № 375 від 09.08.2013, № 376 від 09.08.2013, № 403 від 20.08.2013, № 404 від 20.08.2013, № 406 від 20.08.2013, № 407 від 20.08.2013, № 1454 від 21.08.2013, № 1457 від 21.08.2013, № 1458 від 21.08.2013, № 1459 від 21.08.2013, № 413 від 22.08.2013, № 412 від 22.08.2013, № 415 від 22.08.2013, № 414 від 22.08.2013, № 1483 від 29.08.2013, № 434 від 30.08.2013, № 430 від 29.08.2013, № 1494 від 30.08.2013, № 1482 від 29.08.2013, № 1493 від 30.08.2013, № 1497 від 30.08.2013, № 1504 від 03.09.2013, № 1503 від 03.09.2013, № 431 від 29.08.2013.

Київською міжрегіональною митницею Міндоходів було відмовлено у прийнятті вказаних митних декларацій у день їх подання з оформленням карток відмови в прийнятті митної декларації: від 07.08.2013 №100250000/2013/30474, від 09.08.2013 №100250000/2013/30478, від 09.08.2013 №100250000/2013/30480, від 09.08.2013 №100250000/2013/30479, від 02.09.2013 №100250000/2013/30564, від 09.08.2013 №100250000/2013/30481, від 09.08.2013 №100250000/2013/30477, від 16.08.2013 №100250000/2013/30496, від 20.08.2013 №100250000/2013/30505, від 20.08.2013 №100250000/2013/30507, від 20.08.2013 №100250000/2013/30506, від 20.08.2013 №100250000/2013/30504, від 21.08.2013 №100250000/2013/30513, від 21.08.2013 №100250000/2013/30514, від 21.08.2013 №100250000/2013/30516, від 21.08.2013 №100250000/2013/30515, від 22.08.2013 №100250000/2013/30524, від 22.08.2013 №100250000/2013/30523, від 22.08.2013 №100250000/2013/30522, від 22.08.2013 №100250000/2013/30521, від 29.08.2013 №100250000/2013/30554, від 30.08.2013 №100250000/2013/30558, від 29.08.2013 №100250000/2013/30550, від 30.08.2013 №100250000/2013/30560, від 29.08.2013 №100250000/2013/30553, від 30.08.2013 №100250000/2013/30559, від 30.08.2013 №100250000/2013/30562, від 03.09.2013 №100250000/2013/30571, від 03.09.2013 №100250000/2013/30570, від 29.08.2013 №100250000/2013/30551.

У вказаних картках відмови як причини відмови зазначено, що митна декларація не може бути поміщена у митний режим реекспорту, у відповідності до пп. 5 п. 1 ст. 86 Митного кодексу України, оскільки не виконуються умови п. 1 ст. 87 Митного кодексу України. Згідно наданих декларантом документів, для підтвердження ввезення товарів на митну територію України, засоби ідентифікації (ст. 326, п. 2, 3 Митного кодексу України) при ввезенні не застосовувались.

Із врахуванням зазначених карток відмови у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорт ТОВ «Фоззі-Фуд» подало нові митні декларації в режимі експорт від 13.08.2013 №100250000/2013/520258, від 13.08.2013 №100250000/2013/520259, від 13.08.2013 №100250000/2013/520256, від 13.08.2013 №100250000/2013/520257, від 02.09.2013 №100250000/2013/520411, від 13.08.2013 №100250000/2013/520260, від 13.08.2013 №100250000/2013/520261, від 16.08.2013 №100250000/2013/520284, від 21.08.2013 №100250000/2013/520311, від 21.08.2013 №100250000/2013/520310, від 21.08.2013 №100250000/2013/520313, від 21.08.2013 №100250000/2013/520312, від 21.08.2013 №100250000/2013/520320, від 21.08.2013 №100250000/2013/520321, від 21.08.2013 №100250000/2013/520322, від 21.08.2013 №100250000/2013/520323, від 22.08.2013 №100250000/2013/520333, від 22.08.2013 №100250000/2013/520334, від 22.08.2013 №100250000/2013/520332, від 22.08.2013 №100250000/2013/520331, від 29.08.2013 №100250000/2013/520395, від 30.08.2013 №100250000/2013/520397, від 29.08.2013 №100250000/2013/520390, від 30.08.2013 №100250000/2013/520399, від 29.08.2013 №100250000/2013/520394, від 30.08.2013 №100250000/2013/520398, від 30.08.2013 №100250000/2013/520403, від 03.09.2013 №100250000/2013/520417, від 03.09.2013 №100250000/2013/520416, від 29.08.2013 №100250000/2013/520388.

В подальшому ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправним та скасувати зазначені карки відмови у прийнятті митних декларацій в митному режимі реекспорту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року у справі №826/1401/14 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено, визнано протиправними та скасовано картки відмови Київської міжрегіональної митниці Міндоходів у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2014 року у справі №К/800/32349/14 залишено без задоволення касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, а рішення суду - без змін.

Перераховані вище рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій набрали законної сили та долучені до матеріалів справи. ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулося до Київської міської митниці ДФС із заявою вих. № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015 про повернення надміру сплачених коштів в розмірі 2202511,78 грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що оскільки вказані вище рішення судів набрали законної сили і ними визнано протиправними та скасовано картки відмови у прийнятті митних декларацій в митному режимі реекспорт, видані відповідачем, то є підстави для повернення раніше сплаченого ввізного мита.

До поданої заяви вих. №УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015 ТОВ «Фоззі-Фуд» долучило оригінал довідки про відсутність заборгованості перед бюджетом №11245/10/28-10-23-26 від 06.05.2015, копії перерахованих рішень судів, а також копії митних декларацій, за якими товар було ввезено в митному режимі імпорт для підтвердження суми ввізного мита, митних декларацій, поданих в митному режимі реекспорт, карток відмови у їх прийнятті, митних декларацій, оформлених з врахуванням прийнятих карток відмови у митному режимі експорт. Заяву було підписано директором та головним бухгалтером позивача.

17.06.2015 ТОВ «Фоззі-Фуд» отримало відповідь Київської міської митниці ДФС вих. №3575/10/26-70-25-01-02 від 09.06.2015 на подану заяву вих. № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015.

У відповіді Київська міська митниця ДФС зазначила, що дійсно вищеперераховані картки відмови у прийнятті митних декларацій в митному режимі реекспорт були скасовані в судовому порядку, проте згідно ст. 89 Митного кодексу України після поміщення товарів у митний режим реекспорту згідно із пунктом 5 частини першої ст. 86 Митного кодексу України суми ввізного мита, сплачені при імпорті цих товарів, повертаються особам, які їх сплачували, а тому, оскільки митне оформлення товару ТОВ «Фоззі-Фуд» здійснено в митному режимі експорт відсутні правові підстави для повернення коштів із державного бюджету. Таким чином, Київська міська митниця ДФС відмовила позивачу в поверненні сплаченого ввізного мита.

Таким чином, позивач має право на повернення сплаченого ввізного мита оскільки, згідно з пунктом 1 частини п'ятої статті 301 Митного кодексу України повернення сум митних платежів здійснюється при поміщенні товарів у митний режим реекспорту.

Відповідно до частини шостої статті 301 Митного кодексу України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положення статті 43 Податкового кодексу України передбачають умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Відповідно до пункту 43.1. статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із пунктом 43.3. статті 43 Податкового кодексу України, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Пункти 43.4., 43.5. статті 43 Податкового кодексу України передбачають, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 43.6. статті 43 ПК України, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Детальніше процедура повернення надміру чи помилкового сплачених митних платежів регулюється Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надміру сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Держмитслужби N 618 від 20.07.2007 (далі - Порядок N 618), згідно пункту 1 розділу III якого платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Положеннями пунктів 2 - 4, 6 розділу III Порядку N618 визначений наступний порядок розгляду заяви платника: заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (пакет документів на повернення коштів). Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Пунктом 7 розділу III вказаного Порядку № 618 встановлено, що висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

За відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь (пункт 11 розділу III Порядку N 618).

Таким чином, підставою для відмови митним органом заявнику - платнику податків у повернені надмірно сплаченого митного платежу може бути або невідповідність поданих документів вимогам цього порядку, або відсутність переплати. Зазначені підстави для відмови є вичерпними.

Враховуючи те, що протиправність рішень митного органу про відмову у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорт встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в поверненні сплачених сум ввізного мита.

Встановлено, що позивач виконав усі формальні вимоги, які передбачені Порядком №618. Відмовляючи в повернені ввізного мита відповідач не посилався на наявність будь-яких формальних недоліків в поданій заяві вих. № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015.

Київська міська митниця ДФС у відповіді вих. №3575/10/26-70-25-01-02 від 09.06.2015 визнала те, що картки відмови у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорт, які зазначені вище, були скасовані в судовому порядку. Також відповідач не оспорював суму коштів, про повернення якої звертався позивач.

Крім того, встановлено, що позивач до заяви вих. № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015 про повернення ввізного мита долучив копії митних декларацій, оформлених в режимі імпорт, які оформлялися в електронному вигляді і в яких вказаний розмір сплачених сум ввізного мита.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку та не погодився із твердженням представника відповідача, що кошти, які просить стягнути позивач, не підлягають поверненню у зв'язку з тим, що митне оформлення товарів позивача здійснено в митному режимі експорт.

Відповідно до частини 1 статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Приписи частини 1 статті 264 МК України встановлюють, що митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини 5 статті 264 МК України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 264 МК України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 МК України, орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Згідно із приписами пункту 11 статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Положення пункту 12 статті 264 МК України передбачають, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Пунктом 7.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом від 30.05.2012 №631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, встановлено, що у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Відповідно до форми Картки відмови, встановленій Додатком 2 до Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом від 30.05.2012 №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, рішення про відмову у прийнятті митної декларації відповідно до статті 25 Митного кодексу України може бути оскаржене у митному органі вищого рівня або в суді.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для висновку, що у разі незгоди з рішенням чи дією (бездіяльністю) митних органів під час митного контролю та митного оформлення, декларант може піддати ці рішення чи дії (бездіяльність) судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Оскільки матеріалами даної справи підтверджується факт своєчасного звернення позивача із заявою № УРБ 10/14-2080 від 13.05.2015 про повернення сум ввізного мита, а також зважаючи на відсутність з боку відповідача будь-яких заперечень стосовно розміру заявленої до стягнення суми та не зазначено про наявність у позивача податкового боргу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо протиправності дій Київської міської митниці ДФС в частині відмови у повернення позивачу з бюджету сум ввізного мита.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року №21-207а14.

За приписами частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу,є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновоку щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Законодавством не передбачено внесення змін до митних декларацій, оформлених в режимі імпорту, у випадку повернення ввізного мита, сплаченого під час митного оформлення товарів, які в подальшому були вивезені в режимі реекспорт.

Щодо зазначеного відповідачем у запереченнях та у відповіді вих. №3575/10/26-70-25-01-02 від 09.06.2015 про відсутність підстав для повернення ввізного мита у зв'язку із застосуванням до товарів ТОВ «Фоззі-Фуд» режиму експорту.

Пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визначено, що із змісту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому, скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що митні декларації, подані в режимі реекспорту, після скасування карток відмови у їх прийнятті вважаються такими, що подані з дотриманням вимог чинного законодавства, а до товарів, які були зазначені у цих митних деклараціях, вважається застосованим митний режим реекспорту.

Оскільки картки про відмову у прийнятті митних декларацій в режимі реекспорт були визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, то вони не спричиняють жодних правових наслідків, які ними зумовлені.

Встановлені обставини свідчать проте, що ТОВ «Фоззі-Фуд» відповідно до ст.ст. 89, 301 Митного кодексу України має право на повернення сум ввізного мита в розмірі 2 202 511,78 грн., сплачених при імпорті товарів, у застосуванні режиму реекспорту щодо яких було відмовлено скасованими судом картками відмови.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, Державної митної служби України від 24.01.2006 р. N 25/44, для обліку коштів у національній валюті, що надходять до митних органів для забезпечення виконання платниками обов'язків щодо сплати митних та інших платежів, а також виконання завдань, покладених на митну службу України, в органах Державного казначейства України застосовуються рахунки відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України N 119 від 28.11.2000, за балансовим рахунком 3734 "Депозитні рахунки органів стягнення", призначення якого - "облік руху митних та інших платежів, які сплачуються до/або під час митного оформлення на рахунки органів стягнення".

Кошти, що обліковуються за депозитним рахунком 3734, не належать митним органам. Для зарахування коштів, що вносяться платниками та громадянами до/або під час митного оформлення товарів, на балансі Головного управління Державного казначейства України у місті Києві відкриваються депозитні рахунки 3734 на ім'я митних органів.

Пунктом 3.1 вказаного Порядку визначено, що сплата коштів у національній валюті, призначених для забезпечення справляння митних та інших платежів, здійснюється платниками до/або під час митного оформлення товарів з рахунків, відкритих ними в банках, у вигляді передплати та/або доплати, а також готівкою через банки на депозитні рахунки 3734, відкриті на ім'я митних органів в ГУДК України у місті Києві.

Кошти, що надійшли на депозитні рахунки 3734 митних органів згідно з цим Порядком, перераховуються митними органами виключно для здійснення таких операцій, зокрема, повернення платникам помилково та/або надміру сплачених коштів. Розпорядження коштами, що обліковуються на депозитних рахунках 3734 митних органів згідно з цим Порядком, здійснюється виключно на підставі платіжних доручень, що оформлені митними органами в установленому порядку (пункт 3.3 Положення).

Повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів 3734, здійснюється відповідно до Порядку N 618. Зазначений порядок відповідно до частини шостої статті 301 Митного кодексу України розповсюджується на повернення сум митних платежів при поміщенні товарів у митний режим реекспорту.

Однак, цей порядок передбачає механізм добровільного повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Оскільки рахунок 3734 в ГУДК України у місті Києві має режим депозитного, а кошти, які на нього зараховуються та обліковуються, не належать митним органам, примусове виконання рішення суду про повернення платнику податків надміру сплачених коштів не може ставити в залежність від волі органу доходів і зборів (митного органу).

Відповідно до пункту 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З метою дотримання і захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу доходів і зборів, враховуючи відсутність спору про суму надмірно сплаченого мита, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету суму надміру сплачених коштів

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 08 липня 2015 року у справах №К/800/57735/14 та №К/800/54094/14.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивач надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 05 квітня 2016 року.

(Повний текст ухвали виготовлено - 31 березня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.