Справа № 2а-4531/11/1370
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Справа № 876/5764/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Затолочний В.С.

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Брюховицької селищної ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015р. по справі № 2а-4531/11/1370 за позовом в.о. прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, управління Держкомзему у м.Львові до Брюховицької селищної ради, третя особа ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» ДП «Санаторій «Львів» про визнання нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

18.04.2011 року в.о. прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Управління Держкомзему у м.Львові звернувся в суд з адміністративним позовом до Брюховицької селищної ради про визнання нечинним рішення за №84 від 05.12.2002 року. Позов обгрунтовує тим, що всупереч вимогам Земельного кодексу України, сесія Брюховицької селищної ради прийняла рішення від 05.12.2002 року за №84 на підставі якого частину земельної ділянки ДП «Санаторій «Львів» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» площею, 0,57 га по вул.Курортна,8 в смт.Брюховичі, вилучено з користування санаторію та віднесено до земель запасу селища. Зазначає, що чинним законодавством взагалі не передбачено право органів місцевого самоврядування вилучати земельні ділянки державної власності, а особливо землі оздоровчого призначення. При цьому, факт перебування у державній власності цілісного майнового комплексу санаторію «Львів» встановлено рішенням господарського суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Брюховицької селищної ради за №84 від 05.12.2002 року «Про вилучення земельної ділянки з користування санаторію «Львів» за його згодою».

Не погодившись із викладеними у вищевказаній постанові суду першої інстанції висновками, відповідач подав апеляційну скаргу і просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Брюховицької селищної ради від 05.12.2002 року за №84 «Про вилучення земельної ділянки з користування санаторію «Львів» за його згодою» вилучено з користування санаторію «Львів» земельну ділянку площею 0,57 га за згодою землекористувача. Вилучену земельну ділянку віднесено до земель запасу рекреаційного призначення. З листа Управління Держкомзему у м.Львів від 03.12.2010 року за №4070/176 вбачається, що згідно з земельно-кадастрових даних земельна ділянка площею 4,0600 га на вул.Курортній, 8 в смт.Брюховичі знаходить у користуванні санаторію «Львів» та за категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель оздоровчого призначення. Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2014 року у справі №5015/3543/11 визнано за державою право власності на майновий комплекс санаторію «Львів», який розташований за адресою: смт.Брюховичі, Львівська область, вул.Курортна, 8. Дане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.78 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 9 ст.149 ЗК України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з ч.12 перехідних положень ЗК України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року за №2269-XII, цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

З огляду на те, що цілісний майновий комплекс санаторію «Львів» знаходився у державній власності, та на те, що земельна ділянка, на якій він розташований, відноситься до земель оздоровчого призначення, колегія суддів вважає, що повноваження з приводу вилучення земельної ділянки з користування належали компетентному органу виконавчої влади, як передбачено ч.9 ст.149 ЗК України.

Враховуючи те, що Брюховицька селищна рада не наділена повноваженнями щодо вилучення до земель запасу рекреаційного призначення земельної ділянки оздоровчого призначення, яка входить до цілісного майнового комплексу, що перебуває у державній власності, колегія суддів приходить до висновку про протиправність спірного рішення від 05.12.2002 року за №84 «Про вилучення земельної ділянки з користування санаторію «Львів» за його згодою».

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст., 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Брюховицької селищної ради залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015р. по справі № 2а-4531/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Затолочний В.С.