Справа № 804/3872/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2016 рокусправа № 804/3872/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еней 2005" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року по справі за позовом Приватного підприємства "Еней 2005" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Еней 2005» звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 20.02.2015 року № 000482204;

- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення висновків про нереальність здійснення господарських відносин із ТОВ "БК "Артбілд" (), їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлення відсутності об'єктів оподаткування та неможливості реального здійснення платником податків операцій з ТОВ "БК "Артбілд".

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Приватне підприємство "Еней 2005" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, виклавши відповідні доводи у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Позивач, повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявним в матеріалах справи, посадовою особою Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі п.п. 78.1.1, п. 78.1.4, п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу Дніпропетровської ОДПІ від 28.10.2014 року № 756 у період з 18.12.2014 року по 19.12.2014 року була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Еней 2005» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарської діяльності у вересні 2014 року, за результатами якої було складено акт № 807/2204/30272853 від 19.12.2014 року (т.1 а.с.7-14).

Відповідно до висновків акту перевірки контролюючим органом встановлено допущені позивачем наступні порушення, а саме:

- не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ "БК "Артбілд", їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з ТОВ "БК "Артбілд" за вересень 2014 року;

- порушено п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за вересень 2014 р. у розмірі 1 362 326,70 грн.,

На підставі зазначеного акту податковим органом було винесено податкове повідомлення-ріщення від 20.02.2015 року № , яким ПП «Еней 2005» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 2 043 490,50 грн., з яких 1 362 327 грн. за основним платежем та 681 163,50 за штрафними санкціями.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які спростовують висновок відповідача та свідчать про реальність вчинених операції, а також, що вчинення зазначених операції було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання обґрунтованої податкової вигоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість суд має з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів...

Відповідний перелік обставин, що має встановити суд для правильного вирішенння справи зазначеної категорії, визначено у листі Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Крім того, відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2014 року між ПП «Еней 2005» та ТОВ «БК Артбілд» укладено договір № 9 про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого "виконавець (ТОВ БК "Артбілд") зобов'язується надати замовнику маркетингові послуги, а замовник (ПП «Еней 2005») зобов'язується прийняти виконані послуги (роботи) і провести оплату у відповідності з умовами цього договору. Відповідно до п. 2.2.1 договору, виконавець приймає на себе повну відповідальність за успішне виконання послуг (робіт) у відповідності з цим договором. Оплата здійснюється замовником не пізніше 10 днів з моменту виконання робіт виконавцем (п.3.2) (т.1 а.с.24-26).

01 вересня 2014 року сторонами погоджено Завдання № 1 до Договору, відповідно до якого зазначено, які саме маркетингові послуги надаються замовнику виконавцем, їх обсяг, вид та сфера дослідження.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що інформація за маркетинговими дослідженнями надається як в паперовому так і в електронному вигляді, з метою прискорення її використання. Крім того, сторони домовились, що Замовник не заперечує проти залучення третіх осіб (підрядників) для виконання Виконавцем зобов'язань за договором.

Як свідчать матеріали справи, ПП "Еней 2005" було порушено умови договору № 9, щодо оплати виконаних робіт у визначений договором строк.

Відповідно до актів приймання - сдачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 31-100, т.1), маркетингові послуги отримані позивачем 30.09.2014 року в кількості однієї штуки на суму 116770,86 грн у т. ч. ПДВ 19461,81грн. за кожним актом, всього на суму 8 173 960 грн.

В свою чергу, позивачем на підтвердження оплати за надані послуги було надано суду докази, з яких вбачається, що між ПП "Еней 2005" та ТОВ "БК Артбілд" 27 лютого 2015 року було укладено додаткову угоду №2 до договору №9 від 01 вересня 2014 року, згідно якої оплата за послуги здійснюється замовником простим векселем.

Позивачем до суду надано завірену копію векселю від 02 березня 2015 року №1882683 та акт прийому-передачі простого векселя за Договором про надання послуг № 9 від 01.09.2014 року від 02.03.2015 року, за яким векселедавець передав, а векселеотримувач прийняв в рахунок оплати за надані послуги на суму 8 173 960,20рн. простий вексель.

Виходячи з досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що на момент проведення перевірки з 18.12.2014 року по 19.12.2014 року, розрахунок за договором № 9 від 01.09.2014 про надання маркетингових послуг у вересні 2014 року, ПП "Еней 2005" не здійснений.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що фактично рух активів по вказаній господарській операції на момент проведення перевірки був відсутній, що ставить під сумнів виконання умов укладеного позивачем договору.

Разом з тим, слід зазначити, що з наданих позивачем до суду актів виконаних робіт за вересень 2014 року не вбачається можливим встановити обсяг наданих послуг, осіб які виконували вказані послуги, пов'язаність придбаних послуг із господарською діяльністю підприємства.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця та обсягу ресурсів, економічно необхідних для виконання послуг. Крім того, платником податків не доведено використання зазначених послуг у своїй господарській діяльності, також не доведено того, що вчинення зазначених операцій було обумовлено розумними економічними причинами та спрямовано на отримання економічної вигоди.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача, наведені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження. Позивачем не доведено реальність здійснення вказаних господарських операцій з ТОВ "БК Артбілд" по наданню маркетингових послуг, а також використання ПП "Еней 2005" таких послуг у власній господарській діяльності.

Колегія суддів, на підставі вищенаведеного доходить висновку, що податкове повідомлення - рішення № від 09 грудня 2014 року прийнято відповідачем правомірно, на підставі встановлених порушень податкового законодавства позивачем, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, та судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у їх задоволені.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а отже постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еней 2005"- залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року по справі №804/3872/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай