Справа № 826/22409/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсам №14»

до Київської міської ради

треті особи КП «Київтранспарксервіс», ТОВ «Євро-паркінг»

про скасування окремих рішень КМР

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства «Універсам №14» (надалі – Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (надалі – Відповідач), треті особи КП «Київтранспарксервіс», ТОВ «Євро-паркінг», в якому просить визнати протиправними дії Київської міської ради щодо прийняття 02.07.2015 року рішення №667/1531, яким затверджується зміни до додатку №3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» в частині таблиці №1, за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24; скасувати рішення Київської міської ради в частині таблиці №1 рішення №667/1531 від 02.07.2015 року, яким затверджуються зміни до додатку №3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», за якою за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24; заборонити Київській міській раді приймати рішення щодо закріплення за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вереснева, 24.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуване рішення порушує його права та підлягає скасуванню в частині, що стосується земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, 24, оскільки закріплення земельної ділянки за КП «Київтранспарксервіс» та вимога сплатити борг за місце для паркування транспортних засобів є незаконним.

Представник Відповідача в письмових запереченнях зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на виконання положень Податкового кодексу України, також зазначивши, що земельна ділянка по вул. Вереснева, 24 після закінчення договору оренди Позивача залишилась у власності територіальної громади міста Києва та не є обтяженою цивільно-правовими чи іншими зобов’язаннями, а тому рішенням КМР від 23.06.2011 року №242/5629 затверджено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за КП «Київтранспарксервіс».

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники Відповідача та третьої особи ТОВ «Євро-паркінг», судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що 02.07.2015 року Київська міська рада прийняла рішення №667/1531, яким затвердила зміни до таблиці №1 додатку №3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві».

Згідно з переліком паркувальних майданчиків, зміни до якого були затверджені рішенням, значна кількість паркувальних майданчиків були закріплені за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс», зокрема за комунальним підприємством закріплений паркувальний майданчик в м. Києві по вул. Вересневій, 24, загальною площею 1380 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради № 29-1/1006 від 12.10.2000 "Про надання і вилучення земельних ділянок" затверджено проект відведення земельної ділянки Відкритому акціонерному товариству "Універсам №14" для експлуатації та обслуговування універсального магазину по вул. Вересневій, 24 у Дарницькому районі.

Вказаним рішенням надано згоду на оформлення Відкритому акціонерному товариству "Універсам № 14", за умови виконання пункту 1.1 цього рішення, право оренди строком на п’ять років на земельну ділянку площею 0,79 га для експлуатації та обслуговування універсального магазину на вул. Вересневій, 24 у Дарницькому районі у зв’язку з переходом права власності на нежилий будинок в цілому (свідоцтво про власність від 20 квітня 1998 року, серія НБ № 010001340) за рахунок частини земель, відведених згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 20 березня 1978 року №366/19 "Про відведення земельної ділянки підприємству п/с А-7968 під житлове будівництво та будівництво торгового центру".

Так, 09 серпня 2001 року між Київською міською радою, як орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством "Універсам № 14", як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого, орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 12 жовтня 2010 року № 29-1/1006 передає, а орендар приймає в оренду на п’ять років земельну ділянку, місце розташування якої вул. Вереснева, 24 у Дарницькому районі м. Києва, розміром 0,8299 га для експлуатації та обслуговування універсального магазину у межах, які перенесені в натурі (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід’ємною частиною даного договору. Пунктом 8 даного договору визначено, що повернення земельної ділянки орендодавцю здійснюється у порядку, встановленому законодавством України.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до статті 33 Закону України від 20.12.2005 № 161-ХІV "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Аналогічні норми містяться в редакції Закону Україні "Про оренду землі", яка діє на час розгляду даної адміністративної справи.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі», особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі.

Статтею 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, строк договору оренди від 12 жовтня 2001 року № 29-1/1006 закінчився 11.09.2006 року.

Крім того, за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка по вул. Вереснева, 24 у м. Києві була надана Позивачу в оренду на строк до 11.09.2006 року, інформація про продовження права оренди в кадастрі відсутня.

Суд звертає увагу на те, що чинне земельне законодавство України не передбачає автоматичного поновлення дії договору оренди земельної ділянки, а передбачає лише переважне право землекористувача на подальше укладення такого договору оренди.

Отже, доказів щодо підтвердження факту подальшого укладення аналогічних договорів оренди або внесення змін до того, який укладено (зокрема, його пролонгація) в матеріалах справи відсутні та Позивачем не надано, а судом не встановлено доказів на підтвердження того, що станом на даний час Позивач є законним землекористувачем земельної ділянки, яку оскаржуваними рішеннями передано третій особі КП «Київтранспарксервіс».

Відповідно до підпункту «а», «в» частини 1 статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить розпорядження землями територіальної громади міста Києва та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація мають право встановлювати правила благоустрою, з торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об'єктах благоустрою.

Відповідно до підпункту 8 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів.

Згідно пункту 14.1.104 Податкового кодексу України, майданчиком для платного паркування є площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів.

У відповідності до статті 266 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної або міської ради про встановлення збору.

Порядок організації та функціонування платних місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва визначається Правилами паркування транспортних засобів у м. Києві затвердженими рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» (надалі-Правила).

Пунктом 17.2 Правил передбачено, що оператором є комунальне підприємство, що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів.

Згідно з пункту 17.3.1 Правил організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або суб'єктами господарювання, з якими оператор уклав відповідний договір.

Відповідно до пункту 17.3.2 Правил особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 26 червня 2007 року №930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» КП «Київтранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

У відповідності до вимог Податкового кодексу України, рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів» затверджено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за КП «Київтранспарксервіс».

Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, 24 є власністю територіальної громади міста Києва та рішенням Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 427/9915 «Про внесення змін до таблиці № 1 до додатка 3 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» включено до Переліку.

Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування того факту, що станом на час винесення оскаржуваних рішень, дане підприємство було законним користувачем земельної ділянки, яку передано третій особі, тобто того факту, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення відповідачем його права чи охоронювані законом інтереси були (могли бути) порушені.

Отже, як наслідок, рішення Київської міської ради від 02.07.2015 року №667/1531 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629» прийнято в порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством України та з дотриманням вимог Регламенту Київради.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук