Справа № 401/4721/15-а
Суддя: Регеша В. О.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі № 2-а/401/10/16
Справа № 401/4721/15-а
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Регеші В.О.

за участю: секретаря Фадєєвої О.О.,

представника позивача Дівіна К.Г.

представника відповідача Леонова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Світловодську Кіровоградської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Світловодського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні 3 групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Заявлені позовні вимоги обґрунтував тим, що строкову військову службу, проходив у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан у військових частинах № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Перебуваючи військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_2 у 1987 році отримав мінно-вибухову травму-контузію. З військової служби звільнився у лютому 1987 року. У 2008 році проходив обстеження на встановлення інвалідності. Згідно з Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарняної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 441 від 05.06.2008 р.) встановлено зв`язок між отриманою позивачем контузією та подальшим погіршенням стану здоров`я, що призвело до інвалідності.

Випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 2-18ВБ№ 140476 від 22.09.2008 року встановлено 3 групу інвалідності. У серпні 2015 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, яка настала внаслідок контузії, отриманої під час виконання обов`язків військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан. У листопаді 2015 року позивач отримав письмову відповідь від відповідача на подану ним заяву, у якому було зазначено, що у задоволенні вказаної заяви відмовлено у зв`язку з тим, що Постанова КМУ № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» набрала чинності з 01.01.2014 року, а інвалідність позивачу встановлена у 2008 році, тому в відповідності до ст. 58 Конституції України дія даної постанови на позивача не поширюється.
Позивач, посилаючись на те, що 22.09.2008 рокуйому вперше було встановлено 3 групу інвалідності за наслідками отримання поранення (контузії) під час проходження військової служби, вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", проте відповідач незаконно своїм рішенням відмовив у її призначенні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити посилаючись на норми ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, Постанову Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14, п. 2 вступної частини Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд у задоволенні заявленого позову відмовити у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду з порушенням встановленого КАС України строку звернення до суду із даним позовом так, як позивачу було встановлено інвалідність 3-ї групи пов`язану із проходженням строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан у 2008 році, а звернувся він до суду із даним позовом лише у 2015 році. У заяві про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності позивач посилався на Постанову Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року як на підставу для виплати такої допомоги, а тому у відповіді було правильно зазначено, що у відповідності до ст. 58 Конституції України дія даної постанови на позивача не поширюється. Окрім того, зазначив що у п.4 ч.2 «Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), поранення(контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, війсковозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби(зборів) осіб» затвердженого Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 рокузазначено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. У зв`язку із цим, позивачу не може бути призначена одноразова грошова допомога так як позивач звільнився з військової служби у 1987 році, а інвалідність встановлено у 2008 році.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку із наступним.
Відповідач у наданих до суду запереченнях зазначає про порушення позивачем встановленого Кодексом Адміністративного Судочинства України строку на звернення до суду із даним адміністративним позовом, яке настало в наслідок того, що позивачу було встановлено інвалідність у вересні 2008 року, а до суду із адміністративним позовом він звернувся лише у 2015 році, чим порушив даний строк, а тому вважає, що дана обставина є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.
Суд не може погодитися із даними твердженнями позивача.Так, адміністративний позов подано на розгляд Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 08 грудня 2015 року.

За документами наданими до матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Міністерства Оборони України про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності пов`язаної з пораненням отриманим під час проходження військової служби у серпні 2015 року. За результатом розгляду поданої заяви, у її задоволенні було відмовлено, що підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства Оборони України за вихідним № 248/3/6/2879 від 21 жовтня 2015 року (а.с. 23). У нижній частині даного листа міститься штамп ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання цього листа 06 листопада 2015 року. В свою чергу, Кіровоградський обласний військовий комісаріат направив вищевказану відповідь до Світловодського об`єднаного міського військового комісаріату із супровідним листом від 09 листопада 2015 року (вихідний № 5993) (а.с. 24), яка отримана адресатом 12 листопада 2016 року, що підтверджується відміткою про отримання (вхідний №432/нвз від 12 листопада 2015 року). Позивач зазначив, що письмову відмову відповідача ним отримано поштою 17 листопада 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст .6 КАСУкожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
За приписами ч. 1, 2 ст. 99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду із даним позовом у позивача виникло з дати отримання ним негативної відповіді на його звернення. А не з дати встановлення інвалідності. Таким чином, позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом не було порушено встановлених ст.99 КАСУ строків на звернення до суду з адміністративним позовом.
Позивачем до матеріалів справи надані письмові докази про проходження ним строкової служби в Демократичній республіці Афганістан де проходили бойові дії, отримання під час служби поранень (контузії), зв`язку між даним пораненням (контузією) та подальшим встановленням 3-ї групи інвалідності. Дані факти сторони не заперечували, а тому вони не підлягають доказуванню у суді.

Також, суд не може погодитися із твердженнями представника відповідача про правомірність відмови у задоволення заяви позивача про виплату йому грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, що пов`язана із отриманням ним поранення (контузії) під час проходження строкової військової служби у країні де відбувалися бойові дії.

Згідно з висновками, що містяться у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Така ж правова позиція міститься у висновку Верховного Суду України, що викладений у Постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зокрема визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Тобто, у разі інвалідності, що настала після закінчення 3-х місяців з часу звільнення, але внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження військової служби, особі виплачується одноразова грошова допомога.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ прийнятий 20 грудня 1991 року, тобто почав діяти після звільнення позивача з військової служби. Проте, згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону дія його поширюється і на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби. Оскільки позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності в наслідок поранення пов`язаного з проходження військової служби 22 вересня 2008 року, після його звільнення, він підпадає під дію даного Закону, незважаючи на те, що був звільненим з військової служби та отримав поранення у 1987 році.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Пунктом 2 вступної частини Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, яка набрала чинності з 01.01.2014 року визначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331. Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2013 року (справа №21-383а13).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача.

Позові вимоги ОСОБА_2 підлягають захисту, так як відповідають вимогам ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому відповідач неправомірно відмовив йому у призначенні та виплаті даної допомоги.

Керуючись статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", ст.ст. 6, 9-12, 17-19, 69-72, 76, 79, 94, 105, 139, 153, 159-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні 3 групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» через картковий рахунок № НОМЕР_3 в Світловодському ТВБВ 10010/0114, МФО 32333475 АТ «Державний ощадний банк України» код 09323409, р/р НОМЕР_4 .

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області Регеша В.О.
01.04.2016