Справа № 815/501/16
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/501/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 01.02.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 01.02.2016 року.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що він був членом партії UFDG - «Союз демократичних сил Гвінеї» та агітував свій народ проти діючої влади. У той період часу уряд дуже часто заарештовував осіб, які були членами опозиційних партій та висловлювались проти діючої влади. Тому позивач ОСОБА_1 був вимушений покинути свою рідну країну Гвінею, оскільки у місті, де він проживав існувала та існує реальна загроза його життю, безпеці та свободі. Позивач акцентує увагу суду на те, що у випадку повернення ОСОБА_1 до Гвінеї, його життю на свободі буде загрожуватиме небезпека, що суперечить вимогам ст..3 Європейської Конвенції „Про захист прав людини та основних свобод" від 04.11.1950 року, де вказано, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводження або покаранню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Просив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, також просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою суду від 28.03.2016 року, розгляд справи призначений на 05.04.2016 року, в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч.4 ст. 122, КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Гвінеї, уродженцем м. Лабе, за національністю - гвінеєць, за віросповіданням - мусульманин. Рідна мова - пула. Вільно володіє французькою мовою. За сімейним станом - неодружений, дітей не має. Має повну середню освіту: з 1994 року до 2000 року навчався школі "Ясін Діало" у м. Лабе, Гвінея; з 2000 року до 2006 року навчався у коледжі "Конкола" м. Лабе, Гвінея; з 2006 року до 2010 року навчався у ліцеї "Ясін Діало" м. Лабе, Гвінея ; з 2010 року навчався в університеті Махатма Ма Маганді у м. Конакрі, Гвінея, вищий учбовий заклад не закінчив, навчався один курс.

Також суд встановив, що ОСОБА_1 вилетів 15.11.2011 року на підставі національного паспорту № R0392652, в якому зазначено в графі професія: «студент», до України, авіарейсом м. Конакрі (Гвінея) - м. Касабланка (Марокко) - м. Стамбул (Туреччина) - м. Київ (Україна). Державний кордон України перетнув легально. Місце перетину кордону - аеропорт «Бориспіль».

За даними протоколу співбесіди від 30.07.2012 року, з листопада 2011 року по травень 2012 року ОСОБА_1 навчався на підготовчому факультеті Дніпропетровського університету ім. Альфреда Нобеля, після чого покинув навчання через скрутне матеріальне становище у родині.

В Гвінеї у позивача залишились проживати: батько - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3; мати - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4; брат - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, брат - ОСОБА_4, сестра - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та сестра ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7

До Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_1 звернувся 10 липня 2012 року із заявою №242 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вказавши у заяві про переслідування з боку влади через участь в антиурядових протестах.

31 липня 2012 року наказом № 58 начальника Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності до абз. 3 ст.12 Закону України "Про біженців" прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину Гвінеї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 грудня 2014 року за результатами розгляду особової справи громадянина Гвінеї ОСОБА_1 Управління у справах біженців ГУДМС України в Одеській області на підставі абз. 4 п.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" склало висновок про доцільність відмови позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

04 лютого 2015 року рішенням Державної міграційної служби України № 35-15 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" як особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, що передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 вказаного Закону.

Позивач оскаржив вказане рішення, так Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року по справі №815/1534/15 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову до Державної міграційної служби України про скасування рішення ДМС України №35-15 від 04.02.2015 року та наданні позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Постанова набрала законної сили 05.06.2015 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

До Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вказавши у заяві про переслідування з боку влади через участь в антиурядових протестах.

01 лютого 2016 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ДМС в Одеській області було відмовлено на підставі п.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як встановлено судом, Позивач вже звертався до ГУ ДМС України в Одеській області із тотожною заявою, яку було розглянуто та Позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі Рішення ДМС України від 04 лютого 2015 року № 35-15.

Крім того, в повторній заяві про надання міжнародного захисту в Україні, ОСОБА_1, відсутні посилання на нововиявлені обставини або матеріали, що підтверджують обґрунтованість побоювань щодо повернення до своєї країни походження. Позивачем не надано доказів, що його повернення та подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалося внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд погоджується з доводами відповідача, що заява позивача є очевидно необґрунтованою та вважає правомірним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки рішенням ДМС України № 35-15 від 04.02.2015 року та Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року по справі №815/1534/15, позивачу вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому рішення ГУ ДМС України від 01.02.2016 року №20 є законним та обґрунтованим, а у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69, 71, 72, 86, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 01.02.2016 року.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя О.Г. Гусев