Справа № 814/1962/15
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/1962/15

Категорія: 9 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії та рішення уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» щодо визнання нікчемним його договору банківського вкладу (депозиту) №1 від 20.01.2014р., укладеного з ПАТ «Імексбанк» та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору; зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати йому відшкодування у розмірі 10259,79 доларів США за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу(депозиту) №1 від 20.01.2014р.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, уповноважена особа подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на те, що 16.01.2015р. ОСОБА_1 провів операцію по перерахуванню з власного рахунку на рахунки ОСОБА_2 20000 доларів США ( що еквівалентно 315959,34грн.) та ОСОБА_3 20000 доларів США (що еквівалентно 315959,34грн.) всупереч постанови Правління Національного банку України №16/БТ від 15.01.2015р. «Про віднесення банку до категорії проблемних».

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання, належним чином повідомлені про розгляд справи, не прибули сторони, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2013р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» укладений договір №вдд-41680 банківського вкладу, згідно якого ОСОБА_1 поклав на депозитний рахунок 30000 доларів США./арк.16-17/, що підтверджується банківською квитанцією №1333 від 22.01.2013р. /а.с.19/

22.01.2013р. між ОСОБА_1 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського рахунку. /а.с.20-21/

28.07.2014р. укладений договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 /а.с.31/

29.10.2014р. укладений договір № про приєднання до публічного договору №1 Банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 /а.с.32/

16.01.2015р. ОСОБА_1 перерахував на інші банківські рахунки і відділення цього ПАТ «Імексбанк» 20000 доларів США, двома траншами по 10000 США доларів кожний на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с.35/

Станом на 27.01.2015р. залишок коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Імексбанк» склав 10259,79 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на цю дату дорівнювало 163126,47грн.

26.01.2015р. Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015р. прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію, призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23.04.2015р. строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 №105 розпочата процедура ліквідації АТ «Імексбанк».

30.04.2015р. уповноважена особа Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» повідомила ОСОБА_1, що до моменту запровадження тимчасової адміністрації, нею були проведені операції (правочини), які за попередніми висновками можуть містити ознаки нікчемності та підпадати під критерії, визначені п.7 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» /а.с.39/

07.05.2015р. ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» з проханням включити його до реєстру на виплату вкладників банку, які мають право на виплату за рахунок Фонду. /а.с.37-38/

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Гарантії відшкодування вкладникам коштів, які знаходяться на рахунках в банках та по депозитам, строк яких закінчився, встановлені статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) та гарантовані п.п.1 п.6 статті 36 Закону, а також підтверджуються повноваженнями Уповноваженої особи Фонду, встановленими Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14 (далі - Положення), яким встановлено повноваження уповноваженої особи стосовно відшкодування гарантованих коштів вкладникам.

Відповідно до п.1 статті 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно із п.4. Закону, Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад власником істотної участі банку; розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; за вкладами у філіях іноземних банків; за вкладами у банківських металах.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону (п.5 статті 26 Закону).

Згідно п.1 Розділу І (Загальні положення), порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням.

Згідно п.3 Розділу І (Загальні положення) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно п.5 Розділу І (Загальні положення) гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених частиною четвертою ст. 26 Закону.

Розділ II (Діяльність із забезпечення виконання зобов'язань банку з виплати коштів в період здійснення тимчасової адміністрації) Положення встановлює порядок дій Банку (в особі Уповноваженої особи) стосовно виплат коштів, які знаходяться на рахунках в банках та по депозитам, строк яких закінчився.

У відповідності до абз.10 частини шостої статті 36 Закону, з метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених п.1 ч. б цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців.

Згідно п.8 Розділу II (Діяльність із забезпечення виконання зобов'язань банку з виплати коштів в період здійснення тимчасової адміністрації) Положення, у разі необхідності отримання цільової позики уповноважена особа Фонду подає Фонду разом із обґрунтуванням заявку на отримання цільової позики для здійснення виплат вкладникам згідно з додатком 1 до Положення.

До заявки, зокрема, додаються: розрахунок загальної суми цільової позики для здійснення виплат вкладникам згідно з додатком 2 до Положення; список вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, згідно з додатком 3 до цього Положення (далі - Список); перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п.4-7 частини четвертої статті 26 Закону; проект договору цільової позики.

Статтею 36 Закону (Наслідки запровадження тимчасової адміністрації), зокрема, п.1 частини п'ятої цієї статті встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється «задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку», при цьому п.1 ч. 6 цієї ж статті зазначається, що «обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті».

Операції банку по виплаті коштів за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників в період дії тимчасової адміністрації не можуть «блокуватися», зупинятися або не здійснюватися банком через визначеного Фондом банка - партнера.

Право вкладника на виплату коштів за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників є беззаперечним та гарантованим державою (статті 26 Закону).

Обмеження щодо виплат встановлюються згідно п. 4 статті 26 Закону.

Виплата коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку здійснюється Банком в період дії тимчасової адміністрації і не може бути зупинено банком (п.1 частини шостої статті 36 Закону).

До повноважень уповноваженої особи в період дії тимчасової адміністрації відноситься:

- формування списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду (додаток 3 до Положення). При цьому, згідно п.п. 8 п. 4 Розділу II Положення банком (в особі призначеної уповноваженої особи) окремо складаються: перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону; перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку; перелік осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що ще не виконане.

- після надання цільової позики банк розпочинає виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Згідно із частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Судова колегія погоджується з висновком суду про безпідставність доводів відповідачів (апелянта) щодо нікчемності угод виходячи з наступного.

Частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Між тим, колегія суддів зазначає, що уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб не визначено конкретної підстави нікчемності правочинів неплатоспроможного банку, що передбачені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та не наведено, з яких підстав вбачається, що договори мають ознаки нікчемного правочину.

Відповідачами не доведено, що укладення таких договорів містить ознаки правочину, який міг би спричинити неплатоспроможність банку.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно із частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Проте, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб не наведено та не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є таким, що порушують публічний порядок, чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Таким чином, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб не доведено наявність правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невключення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, є незаконними діями уповноваженої особи, оскільки кошти позивача, що знаходяться на рахунку в Банку, не підпадають під обмеження, встановлені п. 4 статті 26 Закону, а інших обмежень стосовно виплати коштів Законом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія