Справа № 2а/0370/116/11
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Справа № 2а/0370/116/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Нововолинської об`єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2010 року №/0/1483/17 про донарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228 072,45 грн. та №/0/1484/17 про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 033 482,39 грн., в тому числі основний платіж - 2 688 988,26 грн. та штрафні санкції в розмірі 1 344 494,13 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 року, адміністративний позов задоволено повністю, скасовано податкові повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції №/0/1483/17 від 29.12.2010 року та №032261701/0/1484/17 від 29.12.2010 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016 року касаційну скаргу Нововолинської ОДПІ задоволено частково, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 року у частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228 072,45 грн. та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення фактичного обсягу виручки за звітний період з якою пов'язується перевищення її граничного розміру. В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 року залишено без змін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договорів із громадянами позивач зобов'язувався за дорученням та за рахунок коштів отримувача послуг (громадянина) за винагороду здійснити від свого імені один або декілька правочинів з купівлі автомобіля, провести митне оформлення, сплативши при цьому за рахунок коштів отримувача послуг необхідні митні платежі та передати товар згідно довідки-рахунку. З порушенням статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності малого підприємництва» незгідний, оскільки встановленого граничного розміру виручки (500 тис. грн.) не перевищив.

Позивач вказує, що в акті перевірки зазначено лише той факт, що ним ввезено на митну територію України автомобілі на загальну фактурну вартість 2 020,4 тис. грн., проте доказів надходження даних грошових коштів на його рахунок у банку чи в касу від здійснення операцій з продажу Нововолинською ОДПІ не надано та не встановлено.

Також зазначає, що згідно довідки з банку про рух коштів, вбачається, що в другому кварталі 2010 року на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 надійшло лише 448,2 тис. грн., що не може вважатися порушенням статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності малого підприємництва», тому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.12.2010 року №/0/1483/17

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив в задоволенні позову відмовити. Вважає, що на рахунок позивача надійшло більше 500 тис. грн., але це не може підтвердити хоча касовий журнал не вівся. Інших доказів подати не може оскільки пройшло багато часу і додатки до акту перевірки не робилися.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнений адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що в період з 10.11.2010 року по 02.12.2010 року Нововолинською ОДПІ на підставі направлення №388/17 від 10.11.2010 року була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання суб'єктом господарської діяльності вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.11.2007 року по 30.09.2010 року, про що складено акт від 07.12.2010 року №1644/684/17-НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено, що в порушення зокрема розділу IV Декрету КМУ від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та відповідно ст. ст. 13, 14 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю» підприємцем занижено податкові зобов'язання по ПДФО за ІІ квартал 2010 року із суми перевищення на суму 228 072,45 грн.

На підставі Акта перевірки від 07.12.2010 року №1644/684/17-НОМЕР_1 Нововолинською ОДПІ зокрема винесено податкове повідомлення-рішення №/0/1484/17 від 29.12.2010 року усього на суму 228 072,45 грн.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

Тобто, застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Як встановлено судом в період з 26.11.2007 року по 30.09.2010 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Згідно укладених правочинів із фізичними особами ОСОБА_3 зобов'язується за дорученням та за рахунок коштів отримувача послуг за винагороду здійснити від свого імені один або декілька правочинів (угод) з купівлі автомобіля, провести митне оформлення товару, сплативши при цьому за рахунок коштів отримувача послуг необхідні митні платежі та передати товар на підставі довідки-рахунку.

Актом планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 від 07.12.2010 року №1644/684/17-НОМЕР_1 Нововолинською ОДПІ зафіксовано, що в порушення розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» встановлено заниження суми податку з доходів фізичних осіб за другий квартал 2010 року в розмірі 228 072.45 грн., оскільки позивач перевищив встановлений граничний розмір виручки (500 тис. грн.).

Такий висновок відповідачем зроблено на підставі того, що оскільки в другому кварталі 2010 року підприємцем ввезено та розмитнено 155 автомобілів на загальну фактурну вартість 2 020, 4 тис грн. та договори виконані станом на 01.07.2010 року, то передача коштів відбулася, а сума 2020, 4 тис. грн. є виручкою від реалізації товарів, робіт, послуг. А також сума проведених митних послуг - 448.2 тис. грн., яка була списана з рахунку підприємця ОСОБА_3 на одержувача Ягодинську митницю згідно договору на здійснення митних платежів за рахунок довірителя.

Проте суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки Указом Президента України № 727/98 запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пункт перший статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції ( товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Як вказано вище, згідно з положенням пункту 4 статті 1 Указу № 727/98 під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції ( товарів, робіт, послуг).

Враховуючи викладене слід зазначити, що законодавець чітко визначив умови, за яких відповідна сума коштів вважається виручкою, а саме це повинні бути кошти, фактично отримані суб'єктом господарювання на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продажу продукції, товарів, робіт, послуг, що не було встановлено перевіркою.

Крім того, податковим органом в акті перевірки вказано, що в перевіряємий період підприємцем каса не велася.

Акт перевірки регламентує лише той факт, що позивач ввіз на митну територію України 155 автомобілів на загальну фактурну вартість 2 020, 4 тис. грн. Тобто, сума коштів 2 020,4 тис грн. є фактурною вартістю автомобілів.

Разом з тим, згідно довідки банку, яка знаходиться в матеріалах справи, судом встановлено, що в другому кварталі 2010 року на розрахунковий рахунок підприємця ОСОБА_3 надійшло 448.2 тис. грн., що не може вважатися порушенням з огляду на регламент статті 1 Указу № 727/98.

В постанові Верховного Суду України від 06.03.2012 року в справі №21-34а12, на яку посилається Вищий адміністративний суд України при розгляді касаційної скарги у даній справі, встановлено, що до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як встановлено судом, підтверджується довідкою банка №137-239/230 від 01.02.2011 року (а.с. 45) та не заперечується представником відповідача в судовому засіданні, в другому кварталі 2010 року на розрахунковий рахунок підприємця ОСОБА_3 надійшло 448.2 тис. грн. від реалізацій транспортних засобів, які були списані з рахунку на одержувача Ягодинську митницю згідно договору на здійснення митних платежів за рахунок довірителя, а за попередній період (2009 рік та І квартал 2010 року), як вбачається з акту перевірки, сума валового доходу одержаного від підприємницької діяльності становила 0 грн.

Проте, доказів надходження грошових коштів в сумі 2 020,4 тис. грн. на рахунок позивача у банку чи в касу від здійснення операцій з продажу Нововолинською ОДПІ під час проведення перевірки не віднайдено, а також не надано в судове засідання.

Також, в акті планової перевірки (а.с. 18) податковим органом вказано, що підприємцем виписано довідки-рахунки, які є підтвердженням передачі права власності на 21 транспортний засіб на суму 223 073 грн., що також спростовує факт отримання позивачем коштів в сумі 2 020,4 тис. грн. за передачу 155 транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що проведеною податковим органом плановою виїзною перевіркою доказів надходження на рахунки ФОП ОСОБА_3 коштів в банку чи в касу від зайняття господарською діяльністю протягом квітня-червня 2010 року в розмірі 2 020,4 грн. не встановлено та не надано таких доказів в судове засідання, тому суд приходить до висновку, що позивачем у вказаний період не було допущено перевищення обсягу виручки в розмірі 500 000 грн., а тому у Нововолинської ОДПІ були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 року №/0/1483/17 про донарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228 072,45 грн., з огляду на що дане рішення слід скасувати як протиправне.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовився від стягнення сплаченого судового збору, тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції 29.12.2010 року №/0/1483/17.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 04 квітня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич