Справа № 2-а-3785/10
Суддя: Кліщ О. В.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№2-а-3785/2010 р.

10 грудня 2010 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Кліщ О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі про зобов язання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу та поновлення пропущеного строку для звернення до суду,

ВСТАНОВИВ:

25листопада 2010 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має статус дитини війни і, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Але всупереч вимогам Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп та від 22 травня 2008 року №І0/рп, управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі перерахунок її пенсії в період часу з 1 січня по 31 грудня 2009 року не здійснило. А тому позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зобовязання до здійснення перерахунку її пенсії згідно діючого законодавства за вказаний період, а також провести необхідні нарахування та виплати з 1 січня 2010 року по день винесення постанови суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилася, надавши суду письмову заяву про те, що на позові наполягає, просила розглянути справу без її участі в скороченому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про слухання справи в його відсутність, а також письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що позивачка ОСОБА_2 має статус дитини війни і відповідно до положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на пенсію, підвищену на 30% від мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідно до ст.7 зазначеного Закону, якою передбачений механізм цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Поряд із цим відповідно до листа Міністерства юстиції України №21- 26-561 від 31 серпня 2007 року питання, повязане із визначенням величини мінімальної пенсії за віком, що повинна застосовуватись для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, має бути вирішено у законодавчому порядку. Крім цього, п.4.1 розділу II Закону України «Про Державний бюджет У країни на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачці виплачується у повному обсязі. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10- рп/2008 вищенаведені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані неконституційними. Також у письмовому запереченні зазначено, що управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами в скороченому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка має статус дитини війни, що підтверджується пенсійним посвідченням №849471 (а.с.5).

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону від 18 листопада 2004 року, що набрав чинності 1 січня 2006 року) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Законом України "Про Державний бюджет на 2009 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно - правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни є Закон України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначена розміру щомісячної державної соціальної допомоги за період з 1 січня 2009 року та з 1 січня 2010 року територіальні органи Пенсійного фонду України у 2009-2010 роках повинні діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Щодо розміру мінімальної пенсії за віком, з якого необхідно рахувати підвищення пенсії дітям війни у розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Так, ч. 3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому мінімальний розмір пенсії за віком встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванню є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на взяті державою зобовязання, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Offise (Case 47/74 van Duyn v. Home Offise), суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що не суперечить вимогам ч.З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Посилання відповідача на законодавчу неврегульованість питання щодо механізму виплати доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає хибними виходячи з наступного.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.З, 4 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на управління Пенсійного Фонду України у Білопільському районі, за місцем проживання останньої.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечена виплат зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від березня 2002 року за №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплат пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року за №8-2 управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києв та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачці 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно-правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обгрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань перед позивачкою.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачці доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Судом встановлено, що протягом 2009 року та, починаючи з 1 січня 2010 року соціальна грошова допомога позивачці ОСОБА_2 виплачувалась в розмірі 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, а не 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено Законом.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобовязати управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі здійснити перерахунок пенсії позивачці ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період часу з 1 січня по 31 грудня включно 2009 року та з 1 січня по 10 грудня 2010 року з урахуванням виплачених коштів.

Виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, суд вважає необхідним на підставі ч.2 ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі по не виконанню приписів ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період часу з 1 січня по 31 грудня включно 2009 року та з 1 січня по 10 грудня 2010 року, яка призвела до порушення прав позивачки на своєчасне нарахування і отримання доплати до пенсії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 22, 64 Конституції України, ст.ст.6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 р. «Справа про соціальні гарантії громадян», рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 р., Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», cm.cm.122, 159-163, 183-2 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИ В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі щодо не нарахування та не виплати щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни - ОСОБА_1.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня по 31 грудня включно 2009 року та з 1 січня по 10 грудня 2010 року, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати недоплачених сум з урахуванням виплачених сум.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови

СУДДЯ: