Справа № 813/4370/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/30089/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

та секретаря - Шаманської І.В.,

за участю:

представників позивача - Войтович В.М., Золотнікової Н.С.,

представника Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ ДФС - Морозова П.В.,

за участю Генеральної прокуратури України - Суходольського С.М.,

розглянувши в судовому засіданні касаційні скарги Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року

у справі № 813/4370/14

за позовом Спільного підприємства (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) «Бориславська нафтова компанія»

до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

за участю Прокуратури Львівської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

СП (у формі ТОВ) «Бориславська нафтова компанія» звернулось до суду з позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, за участю Прокуратури Львівської області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 13 грудня 2013 року № /10040, № /10044, № /3894, № /3895, № , № , № , № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено повністю.

У касаційних скаргах, Стрийська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та СДПІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі акта від 18 листопада 2013 року №207/41-10/22402928, СДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 13 грудня 2013 року № /10040, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 7394641,25 грн., у тому числі: 6718572 грн. за основним платежем, 676069,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 13 грудня 2013 року № /10044, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем надходження податків і зборів (обов'язкових платежів), які справлялись до 01 січня 2011 року, але не визначені ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-V (із змінами і доповненнями) - на 46406,65 грн., у тому числі: 37125,31 грн. за основним платежем, 9281,33 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 13 березня 2014 року № /3894, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на 6915300,75 грн., у тому числі: 5848587 грн. за основним платежем, 1066713,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 13 березня 2014 року № /3895, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (роботах, послугах) - на 157308,59 грн.., у тому числі: 130642,55 грн. за основним платежем, 26666,04 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

А також, Стрийською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 13 грудня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем плата за користування надрами для видобування нафти - на 685490,16 грн., у тому числі: 577176,31 грн. за основним платежем, 108313,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 13 грудня 2013 року № , яким СП «БНК» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем плата за користування надрами для видобування природного газу - на 15949,20 грн., у тому числі: 13393,65 грн. за основним платежем, 2555,55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 10 квітня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем рентна плата за нафту, що видобувається в Україні, нарахована до 01 січня 2013 року, - на 13248023,18 грн., у тому числі: 11240561,02 грн. за основним платежем, 2007462,17 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 10 квітня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем рентна плата за природний газ, що видобувається в Україні, нарахована до 01 січня 2013 року, - на 208414,82 грн. (двісті вісім тисяч чотириста чотирнадцять грн. 82 коп.), у тому числі: 172918,71 грн. за основним платежем, 35496,11 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Підставою для донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ слугувало заниження позивачем сум вказаних податків у зв'язку з передачею ПАТ «Укрнафта» базових обсягів вуглеводнів, що є власністю ПАТ «Укрнафта» згідно з умовами Ліцензійної угоди за цінами собівартості, які є нижчими: на нафту - від цін, встановлених на аукціонах, а на газ - від граничного рівня цін на природний газ, встановленого Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 червня 1997 року між Державним комітетом по геології і використанню надр та ліцензіатом - СП «БНК» укладено Ліцензійну угоду щодо умов отримання ліцензії на експлуатацію Стинавського нафтогазового родовища.

Відповідно до пункту 4.2 Ліцензійної угоди обсяги видобування Базових Вуглеводнів на період дії Ліцензії на видобування визначені розрахунковим шляхом та затверджені Держнафтогазпромом, приведені в Додатку 5 і є основою розподілу Вуглеводнів між Ліцензіатом та АТ «Укрнафта» (Українським Учасником Ліцензії). В тому разі, якщо протягом календарного року Ліцензіат з будь-яких причин не забезпечить видобування та передачу АТ «Укрнафта» встановленого обсягу Базових Вуглеводнів, обсяг Базових Вуглеводнів наступного року збільшується на кількість Базових Вуглеводнів, недоотриманих АТ «Укрнафта» в поточному році.

Пунктом 4.4 Ліцензійної угоди передбачено, що Базові Вуглеводні є власністю АТ «Укрнафта», яке документально фіксує обсяги їх видобутку.

Згідно пункту 4.9 Ліцензійної угоди після завершення організаційного періоду витрати на видобування Базових Вуглеводнів несе Ліцензіат (Позивач), а АТ «Укрнафта» відшкодовує їх (витрати).

Наведене свідчить про те, що передача Базових Вуглеводнів від СП «БНК» українському учаснику ліцензії ПАТ «Укрнафта» не є їх продажем (реалізацією), оскільки Базові Вуглеводні ніколи не були власністю СП «БНК» (ліцензіата), а з моменту видобутку були власністю ПАТ «Укрнафта».

При цьому, власністю СП «БНК» (ліцензіата) є лише Додаткові Вуглеводні, видобуті на Стинавському родовищі, які він мав право самостійно реалізувати з дотриманням умов статті ХІ Ліцензійної угоди.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, виконання позивачем умов Ліцензійної угоди підтверджується: актами прийому-передачі нафтового газу та актами прийому-передачі базової нафти; щомісячні акти прийому передачі послуг щодо видобутку Базових вуглеводнів; щомісячні фактичні калькуляції витрат (послуги з видобутку базових рівнів нафти) по СП «БНК»; щомісячні фактичні калькуляції витрат (послуги по видобутку базових рівнів газу) по СП «БНК»; реєстри виданих та отриманих податкових накладних; податкові накладні СП «БНК», в яких у графі 3 зазначено послугу «базовий видобуток нафти».

Крім того, судом апеляційної інстанції досліджено копії платіжних доручень від 30 березня 2012 року №3304-ПБ12, №3305-ПБ12, Лист ПАТ «Укрнафта» від 05 листопада 2013 року №18-36/808, Протокол про зарахування взаємних вимог від 30 березня 2012 року, які підтверджують факт сплати грошових коштів та факт припинення зобов'язання ПАТ «Укрнафта» з оплати послуг позивача з видобутку Базових Вуглеводнів.

Коректність обчислення та сплати СП «БНК» ПДВ підтверджуються податковими деклараціями з ПДВ, реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, податковими накладними.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для донарахування позивачу податку на прибуток та ПДВ на різницю між вартістю Базових Вуглеводнів.

Стовно висновків відповідача про заниження декларування обсягів видобутих корисних копалин, у результаті чого занижено плату за користування надрами, рентну плату за видобуті корисні копалини (нафту та газ) та збір за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету, який ґрунтується на твердженнях податкового органу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 263.2.1 пункту 263.2 статті 263 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій в користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) або обсяг погашених у податковому (звітному) періоді запасів корисних копалин.

Підпунктом 257.1 статті 257 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування рентною платою згідно з був обсяг видобутої вуглеводневої сировини у податковому (звітному) періоді.

Згідно пункту 3 Порядку встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, та його справляння, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року №115, нормативи збору за виконані геологорозвідувальні роботи встановлюються окремо для кожного виду корисних копалин чи групи близьких за призначенням корисних копалин у гривнях до одиниці видобутку чи погашення у надрах запасів корисних копалин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що коректність обчислення та сплати плати за користування надрами для видобування нафти, плати за користування надрами для видобування природного газу, рентної плати за нафту, що видобувається в Україні, рентної плати за природний газ, що видобувається в Україні, збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету підтверджується: розрахунками плати за користування надрами для видобування нафти, конденсату, природного газу (в тому числі супутнього при видобутку нафти), титанової та титано-цирконієвої руди, підземних вод (термальних, промислових), ропи, мінеральних грязей та мулу за IV квартал 2010 року; податковими розрахунками з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за I квартал 2011 року - IV квартал 2012 року; податковими розрахунками з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за газ за період I квартал 2011 року - IV квартал 2012 року; податковими розрахунками рентної плати за видобуті нафту, природний газ і газовий конденсат за жовтень - грудень 2010 року; податковими розрахунками з рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні, за січень 2011 року - грудень 2012 року; розрахунком збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету за IV квартал 2010 року.

Наведене свідчить про те, що нормативні втрати вуглеводнів та виробничо-технологічні витрати нафти не виключалися СП «БНК» із загального обсягу видобутих вуглеводнів, який був об'єктом плати за користування надрами.

Також, колегія суддів погоджується з доводами суду апеляційної інстанції стосовно помилковості висновку суду першої інстанції щодо безпідставного списання позивачем втрат нафти та технологічних втрат нафтового газу, виходячи з наступного.

Відповідно до Переліку нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобування, підготовки до транспортування та транспортування, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 червня 2004 року № 604, нормативні втрати і витрати розраховуються суб'єктами господарювання самостійно або за їхнім дорученням спеціалізованими установами, які наведені в Переліку спеціалізованих установ, які виконують розрахунки або експертизу розрахунків нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобування, підготовки до транспортування та транспортування.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що на замовлення СП «БНК» НДПІ ПАТ «Укрнафта» розроблено Звіти про надання науково-технічних послуг: «Розрахунок нормативних технологічних втрат та виробничо-технологічних витрат нафти і газу для СП «БНК» на 2010 рік (договір №17/32-р), «Розрахунок нормативних технологічних втрат та виробничо-технологічних витрат нафти і газу для СП «БНК» на 2011 рік (договір №17/1-р), «Розрахунок нормативних технологічних втрат та виробничо-технологічних витрат нафти і газу для СП «БНК» на 2012 рік (договір №17/26-р).

Зазначені звіти погоджені Івано-Франківським національним технічним університетом нафти та газу, та останнім видано відповідні позитивні експертні висновки, які підтверджують, що норми технологічних втрат нафти і газу та виробничо-технологічних витрат нафти визначені згідно з діючими нормативними документами та методиками.

Крім того, встановлено, що фактичні об'єми технологічних втрат нафти і газу відображалися СП «БНК» в щомісячних актах на списання: при зборі та транспортуванні нафти, при підготовці нафти, при проведенні обробок привибійних зон свердловин та депарафінізації ліфтів свердловин. Нормативні втрати вуглеводнів списувались СП «БНК» у кількісному вираженні відповідно до Наказу СП «БНК» №2-2011 від 04 квітня 2011 року про облікову політику на підприємстві, а тому їх обсяг було виключено зі складу товарної нафти.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що обсяг технологічних втрат нафти та газу є обсягом вуглеводнів, що неминуче втрачається за незалежних від позивача обставин у процесі здійснення видобутку, підготовки до транспортування та транспортування вуглеводнів, обсяг списаних на втрати вуглеводнів було включено до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Стосовно заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, у зв'язку заниження валового доходу через використання нафти для депарафінізації свердловин без оформлених документів, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх безпідставності, з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у СП «БНК» основні витрати нафти пов'язані з проведенням депарафінізації нафтових свердловин Стинавського родовища гарячою нафтою шляхом зворотного промивання, яка спрямована на збільшення видобутку нафти. При депарафінізації СП «БНК» використовує попередньо видобуту нафту, яка пройшла оперативний облік. Наведене підтверджується вахтовими журналами обліку нафти.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що 90 % нафти, що використовується при депарафінізації, повертається того ж дня в систему збору, а списуються лише технологічні втрати нафти в обсязі 10% від загального обсягу використаної нафти. Обсяг списаної на технологічні втрати нафти при депарафінізації оформлюється щомісячними актами щодо списання втрат нафти при депарафінізації.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що обсяг нафти, що використовується при депарафінізації, відображався лише у щомісячних фактичних балансах нафти, видобутої з Стинавського нафтового родовища СП «БНК».

При цьому, доказів на підтвердження факту реалізації позивачем обсягу технологічних втрат нафти та газу, відповідачем на дано не було.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо помилковості доводів відповідачів стосовно заниження СП «БНК» збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, у зв'язку з реалізацією газу позивачем промисловим споживачам за договірними цінами, які не відповідають граничному рівню цін на природний газ, встановленому Постановами НКРЕ України.

Постановами НКРЕ встановлені граничні (максимально допустимі) рівні цін на природний газ для промислових споживачів, які застосовуються ліцензіатами, що здійснюють постачання газу за регульованим тарифом.

Однак, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, СП «БНК» є ліцензіатом, який здійснює постачання газу за нерегульованим тарифом, що підтверджується Ліцензією серії АВ № 472031 від 06 серпня 2009 року (термін дії Ліцензії - з 06 серпня 2009 року по 05 серпня 2014 року).

При цьому, відповідно до договорів купівлі-продажу газу, укладених між позивачем та ВАТ «НПК Галичина» та ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття», актами прийому-передачі газу, податковими та видатковими накладними, ціна газу, реалізованого позивачем вказаним контрагентам, у період, що підлягав перевірці, не перевищувала граничний рівень ціни на природний газ, встановлений Постановами НКРЕ.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційні скарги Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року - без змін.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев