Справа № 2а-2737/09/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2016 р. м. Київ К/9991/75235/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2012 по справі № 2а-2737/09/1470

за позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Підприємця про стягнення заборгованості у розмірі 50 662,12 грн., у тому числі з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 25 768,12 грн. та з податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності - 24 894,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2009 позов задоволено, стягнуто з Підприємця податковий борг в сумі 50 662,12 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2012 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено з підстав відсутності доказів отримання позивачем податкових повідомлень - рішень, якими Підприємцю було донараховано податкові зобов'язання з ПДВ та податку з доходів фізичних осіб, про стягнення яких і заявлено позов.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судам попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією за результатами проведеної перевірки, оформленої актом від 18.02.2009, було прийнято податкові повідомлення - рішення від 16.03.2009 №/0, яким Підприємцю визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 24 894,00 грн., та № /0, яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ з урахуванням штрафних санкцій у сумі 26 025,50 грн.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності стягнення податкового боргу з ПДВ та податку з доходів фізичних осіб, який виник внаслідок несплати податкових зобов'язань визначених вказаними податковими повідомленнями - рішеннями.

У преамбулі Закону України № 2181-III від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-III) зазначено, що "цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені Законом № 2181-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Податковий борг - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов'язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

Згідно п. 1.2. ст. 1 Закону № 2181-III податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

У відповідності до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181 податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до п. 4.2 та п. 4.3 ст. 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених пп. 5.2.2 цього пункту, яким визначена процедура адміністративного оскарження (у системі контролюючих органів).

Відповідно до пп. "б" п. 2.12. Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 02.07.2001 № 266, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.07.2001 за № 595/5786, податкове зобов'язання платника податків, нараховане податковим органом, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення (за винятком випадків, коли платник податків у встановлені Законом терміни розпочинає процедуру апеляційного узгодження).

Як вказано судом апеляційної інстанції, Підприємець не знав про проведення перевірки та про прийняті щодо нього податкові повідомлення - рішення, доказів про те, що відповідач отримував податкові - повідомлення рішення від 16.03.2009 контролюючим органом не надано, а тому вважати, що податкові зобов'язання є узгодженим, підстав не має.

Проте, як вбачається касаційної скарги та з доданих до неї матеріалів контролюючий орган зазначає про безпідставність твердження Підприємця про його необізнаність щодо проведення перевірки, оскільки отримав копію наказу та направлення на проведення перевірки, про що свідчать підписи Підприємця у відповідних розписках (додані до касаційної скарги), крім того відповідач також запрошувався для ознайомлення та підписання акту перевірки.

Також контролюючий орган посилається на те, що податкові повідомлення - рішення від 16.03.2009 направлялись Підприємцю засобами поштового зв'язку, але у зв'язку з його відсутністю за юридичною адресою були повернуті. В подальшому вказані податкові повідомлення - рішення були розміщені на дошці податкових повідомлень.

Крім того, у зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу контролюючим органом було винесено першу та другу податкові вимоги, які також були розміщені на дошці податкових повідомлень.

Проте вказані обставини та докази, що їх підтверджують, судом апеляційної інстанції не досліджувались.

Судом також не враховано, що згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2012 по справі № 2а-2737/09/1470 скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко