Справа № 21-183а11
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2011 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів:Балюка М.І., Барбари В.П., Берднік І.С., Глоса Л.Ф., Григор'євої Л.І., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Гусака М.Б., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Кліменко М.Р., Короткевича М.Є., Коротких О.А., Косарєва В.І., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Маринченка В.Л., Онопенка В.В., Панталієнка П.В., Патрюка М.В., Пилипчука П.П., Потильчака О.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Редьки А.І., Сеніна Ю.Л., Скотаря А.М., Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., Яреми А.Г., −

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) до управління освіти Кіровоградської міської ради (далі - Управління) про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2008 року Фонд звернувся в Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом, у якому просив стягнути з Управління недоїмку у розмірі 11 253 грн 59 коп. та 315 854 грн 24 коп. штрафних (фінансових) санкцій.

На обґрунтування позову послався на те, що перевіркою відповідача з питань правильності нарахування страхових внесків за травень 2006 року встановлено порушення останнім вимог Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-ІІІ) при нарахуванні та утриманні до Фонду страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (далі - страхові внески), із виплат, які відповідно до Закону України від 9 вересня 2004 року № 1994-IV "Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів" (далі - Закон № 1994-ІV) визнані

кредиторською заборгованістю Державного бюджету України, проведених відповідачем у травні 2006 року.

За результатами перевірки 27 листопада 2007 року складено акт № 992, на підставі якого позивач прийняв рішення від 12 грудня 2007 року № 910 про зарахування до бюджету Фонду донарахованих страхових внесків у сумі 11 253 грн 59 коп. та 315 854 грн 24 коп. штрафних (фінансових) санкцій.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 24 грудня 2008 року позовні вимоги задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 21 жовтня 2009 року рішення суду першої інстанції скасував, позовні вимоги задовольнив частково: постановив стягнути з Управління на користь Фонду 11 253 грн 59 коп. заборгованості зі сплати страхових внесків, у задоволенні вимог про стягнення 315 854 грн 24 коп. штрафних санкцій відмовив.

Ухвалою від 10 березня 2011 року Вищий адміністративний суд України рішення суду апеляційної інстанції скасував, постанову суду першої інстанції про задоволення позовних вимог залишив у силі.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), Фонд просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2011 року, залишити в силі постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року, посилаючись на те, що касаційний суд у подібних правовідносинах неоднаково застосував положення статті 57 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту» (далі - Закон № 1060-ХІІ).

На обґрунтування заяви додано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2009 року (справа № К-11458/09).

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд України вважає, що у цьому випадку має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, за якого суди по-різному вирішують питання щодо правомірності застосування до страхувальника відповідно до Закону № 2240-ІІІ штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасність та неповноту сплати страхових внесків із виплат науково-педагогічним працівникам, які здійснювались у травні 2006 року.

У справі, що розглядається, касаційний суд дійшов висновку, що Законом № 1994-ІV встановлюються та регулюються правовідносини, що склалися у зв'язку з нефінансуванням із бюджету виплат, передбачених статтею 57 Закону № 1060-ХІІ.

Механізм погашення зазначеної кредиторської заборгованості з виплати надбавок за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки встановлено Порядком погашення кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2005 року № 934 (далі - Порядок).

Оскільки у ході перевірки Управління встановлено, що у травні 2006 року воно не провело нарахування внесків до Фонду у розмірі 11 253 грн 59 коп., які пов'язані з погашенням у травні 2006 року працівникам закладів освіти заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону № 1060-ХІІ, касаційний суд дійшов висновку про правомірність стягнення з Управління суми заборгованості зі сплати страхових внесків та накладення на нього штрафних санкцій.

Водночас, у доданому до заяви судовому рішенні касаційний суд дійшов висновку, що оскільки відповідач, здійснюючи у період з грудня 2005 по травень 2006 року виплати науково-педагогічним працівникам, діяв у межах роз'яснень з цього питання, наданих спільним листом Міністерства освіти та науки України та Міністерства фінансів України від 30 листопада 2005 року № 1/9-681, № 31-17000-02-5/25800 «Щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19 вересня2005 року № 934», то правопорушення, яке полягає у неповному нарахуванні страхових внесків, відсутнє.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, Верховний Суд України виходить із такого.

Відповідно до статті 22 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР порядок здійснення платежів і резервування коштів, строки сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначаються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом № 1994-IV заборгованість із виплат педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів, передбачених статтею 57 Закону № 1060-ХІІ, які за змістом статті 21 Закону № 2240-ІІІ є базою нарахування страхових внесків, визнана кредиторською заборгованістю Державного бюджету України.

Механізм погашення такої заборгованості визначено Порядком, згідно з пунктом 4 якого відрахування, передбачені законодавством, з виплат науково-педагогічним працівникам здійснюються в установленому порядку.

Порядок і строки сплати страхових внесків на час виникнення спірних відносин були встановлені статтею 23 Закону № 2240-ІІІ.

Відповідно до частини другої статті 27 цього Закону страхувальник зобов'язаний нараховувати і сплачувати страхові внески в установлені строки та в повному обсязі.

За правилами статті 30 Закону № 2240-ІІІ страхувальник-роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків. У разі несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальником або неповної їх сплати страхувальник сплачує суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню.

За неповну сплату страхових внесків на страхувальника накладається штраф у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, а в разі повторного порушення - у трикратному розмірі зазначеної суми. Не сплачені у строк страхові внески, пеня і штраф стягуються в доход Фонду зі страхувальника у безспірному порядку.

Пункт 3-2 Порядку, відповідно до якого страхові внески на виплати науково-педагогічним працівникам не нараховуються, набрав чинності лише з 2 червня 2006 року.

Таким чином, на час проведення Управлінням виплат науково-педагогічним працівникам, норми Закону № 2240-ІІІ, як і жоден нормативно-правовий акт, не містили положень, які б звільняли страхувальника від обов'язку нарахування та сплати страхових внесків з таких виплат чи відповідальності за неповноту їх сплати. Підстав стверджувати про відсутність правопорушення у сфері господарювання, яке полягає в несплаті страхових внесків, немає.

Отже, висновок касаційного суду про правомірність застосування до Управління штрафних (фінансових) санкцій за несплату страхових внесків ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви управління освіти Кіровоградської міської ради відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді: М.І. Балюк В.П. Барбара
І.С. Берднік Л.Ф. Глос
Л.І. Григор'єва М.І. Гриців
В.І. Гуменюк М.Б. Гусак
А.А. Ємець Т.Є. Жайворонок
Г.В. Канигіна М.Р. Кліменко
М.Є. Короткевич О.А. Коротких
В.І. Косарєв О.В. Кривенда
Н.П. Лященко В.Л. Маринченко
В.В. Онопенко П.В. Панталієнко
М.В. Патрюк П.П. Пилипчук
О.І. Потильчак Б.М. Пошва
О.Б. Прокопенко А.І. Редька
Ю.Л. Сенін А.М. Скотарь
О.О. Терлецький Ю.Г. Тітов
А.Г. Ярема