Справа № 2а/0470/2034/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Київ К/800/62390/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:Ткаченка С.В.,
відповідача:Дмитренка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року

у справі №2а/0470/2034/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі-позивач) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (далі-відповідач) про визнання нечинним рішення.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 19 квітня 2012 року, залишеною без змін Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, позовні вимоги задовольнив, скасував податкове повідомлення - рішення від 29 серпня 2011 року №, а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 32,19 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Працівники контролюючого органу провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за травень 2011 року, про що склали акт від 18 серпня 2011 року №1348/08-02/2-05393043, яким встановили порушення позивачем вимог:

статті 198 Податкового кодексу України, у частині завищення податкового кредиту за квітень 2011 року на 22 867 111,00 грн., що призвело до порушення пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України у частині завищення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду на 22 867 111 грн.;

абзацу «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України у частині завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2011 року на 22 867 111,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 29 серпня 2011 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 22 867 111,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 01,00 грн., а також №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року у розмірі 22 867 111,00 грн.

У порядку адміністративного узгодження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 25 жовтня 2011 року податкове повідомлення-рішення від 29 серпня 2011 року № залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення № скасовано повністю. Рішенням Державної податкової служби України від 12 січня 2012 року податкове повідомлення-рішення № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугували дані системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів по ланцюгу постачання позивача у квітні 2011 року, відповідно до яких до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей контрагентів; порушено провадження у справі про припинення (ліквідацію); порушено провадження у справі про банкрутство; прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру) тощо.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів у контрагентів у перевірений період.

З матеріалів справи вбачається, що у декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року позивач задекларував до відшкодування податок на додану вартість у розмірі 22 867 111,00 грн. Вказана сума виникла за рахунок від'ємних значень з податку на додану вартість, що декларувалось у період квітень-травень 2011 року.

Податковим органом зроблено в висновок про завищення позивачем у квітні 2011 року суми податкового кредиту на 22 867 111,00 грн., внаслідок включення до його складу сум податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами, які мають ознаки сумнівності та є транзитерами.

Так, з акту перевірки вбачається, що у перевіряємий період основним постачальником позивача був ТОВ «Метівест Холдінг», за результатами здійснення господарських взаємовідносин з яким позивачем включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 54 026 297,05 грн.

З посиланням на дані системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів по ланцюгу постачання від ТОВ «Метінвест Холдінг» податковим органом встановлено сумнівного постачальника - ПП «Інвест Пром», постачальниками якого є юридичні особи, що також мають ознаки сумнівності.

Крім того, згідно даних перевірки сумнівними також являються і безпосередні постачальники позивача: Асоціація «БК «Спецметалургмонтаж» (ПДВ у розмірі 205 349,20 грн.), ТОВ «Укрдомнасервіс» (ДПВ у розмірі 520 817,56 грн.), ТОВ ГП «КХМ «ЛТД» (ПДВ у розмірі 2 781,79 грн.), ТОВ фірма «РЕМО» (ДПВ у розмірі 21862,00 грн.), ТОВ «Балівський завод залізобетонних виробів» (ПДВ у розмірі 3 015,17 грн.).

Також, за висновками акту, частина залишку від'ємного значення фактично сплачена підприємством постачальникам не брала участі у розрахунках бюджетного відшкодування та складає 22 867 111,00 грн., що, на думку перевіряючих, призвело до порушення позивачем вимог статті 198 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту за квітень 2011 року на вказану суму, що мало наслідком порушення абзацу «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України у частині завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2011 року на 22 867 111,00 грн.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділу V цього Кодексу.

За приписами підпунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно пунктом 200.4 вказаної статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджений належним чином оформлених податкових накладних за фактично придбаний товар (роботи, послуги) з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Відтак, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товару (послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту та відповідно права на бюджетне відшкодування такого податку, відповідачем не спростовано.

При цьому, висновок податкового органу про те, що відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності, недекларування ними своїх податкових зобов'язань або відсутність за місцезнаходженням, свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є помилковим з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах заявленої касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року у справі №2а/0470/2034/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.