Справа № 826/369/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2016 року № 826/369/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А. Данилишин В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області Державної казначейської служби України, третя особа: Держава судова адміністрація України

провизнання відмови протиправною, зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправною відмови викладеної у листі від 23.11.2015 №4187/15вих щодо виплати суддівської винагороди судді у відставці ОСОБА_1; зобов'язання здійснити розрахунок, нарахування ат виплату належної позивачу суддівської винагороди за 2014 та 2015 роки (включаючи посадовий оклад, доплату за вислугу років, грошову компенсацію за невикористані відпустки, матеріальну допомогу на оздоровлення) з урахуванням її індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; в порядку ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання судового рішення в частині виплати суддівської винагороди за 2014 та 2015 роки покласти на Державну казначейську службу України.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу не виплачувалась суддівська винагорода протягом 2014 та 2015 років.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового вирішення справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 згідно Указу Президента України від 12.06.1996 №420/96 та постанови Верховної Ради України від 05.10.2006 №210-V обіймав посаду судді Стаханівського міського суду Донецької області.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2014 позивач звернувся до Вищої ради юстиції з заявою про внесення подання про його звільнення з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

У зв'язку з викладеним постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 №634- VІІІ позивача звільнено з вказаної вище посади.

В подальшому, наказом Стаханівського міського суду Луганської області від 05.08.2015 №3 на підставі згадуваної постанови позивача звільнено з посади.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2015 позивач звернувся до Державної судової адміністрації України з заявою про виплату Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області йому суддівської винагороди та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2014 та 2015 роки.

Листом від 17.09.2015 №П1115-15-1162/15 Держава судова адміністрація України звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області йому з пропозицією щодо проведення розрахунку суддівської винагороди у зв'язку із звільненням позивача.

Проте, листом від 23.11.2015 №4185/15вих Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області відмовило позивачу у нарахуванні та виплати суддівської винагороди, оскільки 21.08.2014 позивачу виплачено 12 000 грн, 25.09.2014 - 13 000 грн., перераховано на картковий рахунок кошти за перебування на лікарняному в період з 28.04.2014 по 30.05.2014 в сумі 14 440, 40 грн.

У зв'язку з тим, що позивач не був прикріплений до Рубіжанського міського суду Луганської області в порядку визначеному Рішенням Ради суддів України від 23.12.2014 №76, п. 10 Прикінцевих і Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» підстави для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з жовтня 2014 року по 05.08.2015 відсутні.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області діє на підставі Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, затвердженого Головою ДСА України від 25.09.2015 року (далі Положення) та ст.148 гл.2 «Державна судова адміністрація України» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р № 2453-УІ.

Положенням п. 14 ст. 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки па утримання судів.

Відповідно до ст.143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно п. 2 ст. 142 Закону функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України.

Статтею 132 Закону визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористичної операції.

В Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснює свої повноваження, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, зазначено, зокрема, місто Стаханов Луганської області (на території якого розміщено Стахановський міський суд Луганської області, де працював позивач).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних. установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно пункту 3 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується в повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюється, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Отже, заробітна плата за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території виплачується в повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи після повернення такої території під контроль органів державної влади або переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Судом встановлено, що на час вирішення справи місто Стаханов Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснює свої повноваження, Стахановський міський Луганської області не переміщений в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014р. № 2710/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" (далі - Розпорядження) було змінено територіальну підсудність справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам. Зокрема. цивільні справи, справи про адміністративні правопорушення і кримінальні провадження, підсудні Стахановського міського суду Луганської області, було передано для забезпечення розгляду Сєвєродонецькому міському суду Луганської області.

Рішенням Ради суддів України від 23.12.2014 № 76 встановлено вважати такими, що тимчасово прикріплені до штату судів того самого рівня і спеціалізації відповідно в Донецькій та Луганській областях, що функціонують на території, підконтрольній українській владі, суддів, які подали заяви на переведення на роботу на посадах суддів до інших судів України з судів, які тимчасово знаходяться на неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, до прийняття рішення про їх переведення у встановленому законом порядку.

Головам відповідних судів видати накази про тимчасове прикріплення таких суддів на підставі заяв суддів про прикріплення та штатних розписів у порядку та на умовах, визначених п. 2 Рішення.

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату суддівської винагороди, обрахованої з дня останнього нарахування до дня тимчасового прикріплення, та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (у разі перебування у відпустці) та суддівської винагороди до моменту переведення у встановленому законом порядку в судах, до сяких вони тимчасово прикріплені.

Отже, підставою для прикріплення судді до штату суду є відповідач заява судді, підставою для виплата суддівської винагороди є прикріплення судді до штату відповідного суду.

Відповідно до цього Рішення судді та працівники апарату Стахановського міського суду Луганської області прикріплені до Рубіжанського міського суду Луганської області.

Отже, підставою для виплати позивачу суддівської винагороди є прикріплення його до Рубіжанського міського суду Луганської області, проте позивачем зазначені дії вчинено не було.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що він, позивач, не був прикріплений до суду на підконтрольній українській владі території.

Щодо доводів позивача, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначено обов'язку прикріплятись до суду, для отримання суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Абзацом 23 статті 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що режим в районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Частиною 2 статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що тимчасове припинення виплати заробітної плати на території не підконтрольній українській владі встановлене Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 та встановлення Рішення Ради суддів України від 23.12.2014 № 76 обов'язку щодо прикріплення до Рубіжанського міського суду Луганської області є тимчасовим обмеженням прав і свобод, в даному випадку позивача, в розумінні Закону України "Про боротьбу з тероризмом".

Згідно ст. 109 Закону суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Отже, подання суддею заяви до Вищої ради юстиції про внесення подання про звільнення в порядку ст. 109 Закону не вказує на відсутність обов'язку позивача вчиняти дії визначені в даному випадку Рішення Ради суддів України від 23.12.2014 № 76 щодо прикріплення до Рубіжанського міського суду Луганської області або іншого суду на підконтрольній території.

Суд зауважує, що обов'язок відповідачів виплатити позивачу суддівську винагороду, консолідує обов'язку позивача вчинити визначені чинним законодавством дії, що є підставою для отримання такої винагороди.

Враховуючи, що позивач не був прикріплений до Рубіжанського міського суду Луганської області, оскільки виплата заробітної плати (суддівської винагороди) на непідконтрольній українській владі території тимчасово припинена згадуваною постановою, отже права позивача на отримання грошової винагороди та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2014 та 2015 роки не можуть бути поновлені у запропонований позивачем спосіб, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, згідно наявних в матеріалах справи наданих Ощадбанком виписок ОСОБА_1 було виплачено на картрахунок 21.08.2014р. - 12000 гри., та 25.09.2014р.-13000 грн. та перераховано на картрахунок ОСОБА_1 лікарняні за період непрацездатності з 28.04.2014р. по 30.05.2014р. в сумі 14 440,40 гри. (платіжне доручення 07.04.2015р.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин