Справа № 823/466/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року справа № 823/466/14

11 год. 45 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Попельнухи Ю.І.,

представника позивача - Чернеця С.С. (згідно з довіреністю),

представника відповідача - Білоуса В.Ю. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Хацьки-Агро" до державної податкової інспекції у Черкаському районні Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний надійшла адміністративна справа за позовом приватного підприємства "Хацьки-Агро" (далі - позивач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) державної податкової інспекції у Черкаському районні Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 20.11.2013 № про збільшення розміру грошового зобов'язання за платежем "надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення" на загальну суму 182770,52грн.

У судовому засіданні 22.03.2016 здійснено заміну первісного відповідача у справі його правонаступником - ДПІ у Черкаському районні Головного управління ДФС у Черкаській області.

Позов мотивований тим, що позивач не використовує стаціонарні джерела забруднення, його діяльність не призводила до викидів пилу зернового та аміаку. На думку позивача, відповідач не має повноважень самостійно визначати розмір викидів та донараховувати на цій підставі екологічний податок.

У судовому засіданні та в письмовому запереченні на адміністративний позов представник відповідача просив відмовити в його задоволенні повністю, оскільки перевіркою виявлено, що позивач всупереч вимог закону не отримав дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, не нараховував та не сплачував екологічний податок, хоча в результаті його господарської діяльності здійснювалися викиди пилу зернового та аміаку.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Позивач зареєстрований як юридична особа Черкаською районною державною адміністрацією 23.03.2005 (), перебуває на обліку у відповідача як сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування ПДВ. Відповідно до даних довідки з ЄДРПОУ здійснює діяльність з вирощування зернових культур, оптової торгівлі зерном.

Суд встановив, що службові особи державної податкової інспекції у Черкаському районні Головного управління Міндоходів у Черкаській області провели планову виїзну податкову перевірку позивача за період діяльності з 01.10.2010 до 30.06.2013, про що склали акт від 06.11.2013 №27/23-25-22-010/33409070. В ньому зафіксовано вчинення позивачем податкових порушень, серед яких у т.ч. порушення підп.242.1.1 п.242.1 ст.242 та п.250.2 ст.250 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України): ненарахування та несплата екологічного податку за період з 01.01.2011 до 30.06.2013 у сумі 148826 грн. 79 коп.

20 листопада 2013 року відповідач прийняв оскаржуване ППР № про збільшення розміру грошового зобов'язання за платежем «надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення» (далі - екологічний податок) на загальну суму 182770,52грн. (148826,79 грн. - основний платіж та 33943,73 грн. - штрафна (фінансова) санкція (25%).

Суд з'ясував, що основна сума зобов'язання полягає в розрахованому відповідачем розміру екологічного податку за викиди в атмосферне повітря пилу зернового за період 1 квартал 2011 року - 2 квартал 2013 року в сумі 134396,47грн. та рідкого аміаку під час використання мінеральних добрив у 2 кварталі 2012 року в сумі 14530,32грн.

Суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на підставі підп.240.1.1.п.240.1 ст.240 ПК України є платниками екологічного податку.

Розрахунок відповідачем екологічного податку за кожним із забруднюючих речовин відповідає вимогам п.249.2 ст.249 ПК України, згідно з яким у разі, якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Для вирішення спору суд врахував, що згідно з підп.14.1.57 п.14.1 ст.14 ПК України екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Викидом відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16 жовтня 1992 року №2707-XII (далі - ЗУ №2707-XII) є надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин. Забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища. Джерелом викиду вважається об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Згідно з вимогами підп.14.1.230 п.14.1 ст.14 ПК України джерелом викиду є підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що в процесі діяльності позивача зі зберігання зерна на зерноскладі здійснюється викид забруднюючої речовини - пилу зернового в атмосферне повітря, за що він мав обов'язок нарахувати та сплатити екологічний податок з огляду на таке.

Право власності позивача на зерносклад підтверджується копією наданого до матеріалів судової справи витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2006 (том 25 а.с.182). Деклараціями про обсяги руху зерна (том 1 а.с.138-205) підтверджується здійснення діяльності позивачем у зазначеному періоді зі зберігання зернових культур (пшениці, кукурудзи, сої), в процесі якої відбувався рух зерна (щоквартальне прийняття на зберігання, реалізація зі складу).

Експлуатація об'єктів, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, дозволяється на підставі відповідного дозволу згідно з п.2 порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302.

Вимоги оформлення та змісту документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, передбачені Інструкцією про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 9 березня 2006 року №108. Додатком 6 до неї передбачено форму Переліку видів та обсягів забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (Таблиця 6.1).

Отже обов'язковою умовою діяльності суб'єктів господарювання, що використовують стаціонарні джерела забруднення, є ведення обліку викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отримання відповідного дозволу на їх викиди, а також нарахування і сплата екологічного податку.

Суд встановив, що за період з 01.01.2011 до 30.06.2013 позивач не здійснював заходів щодо визначення фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря.

Відсутність на необхідність наявності у позивача дозволу на викиди забруднюючих речовин у повітря підтверджується даними акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, складеним Державною екологічною інспекцією у Черкаській області (том 1 а.с.245-248).

Позивач не декларував за вказаний період вищезазначені показники викидів забруднюючих речовин, за що відповідач застосував штраф 1700грн. відповідно до ППР від 20.11.2013 №, яке набуло статусу узгодженого.

Суд взяв до уваги пункти 15-16 ч.1 ст.1 Закону України від 04.07.2002 №37-IV «Про зерно та ринок зерна в Україні», які встановлюють, що зерновий склад - суб'єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно.

Зерносховище - спеціально обладнане місце для зберігання зерна (приміщення, будівля тощо). Зерно підлягає зберіганню у зернових складах згідно з ч.1 ст.24 цього закону.

Пунктом 1.1. Розділу ІІІ інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року №661 (далі - Інструкція №661), встановлено, що після прийняття зерна на зберігання підприємство проводить технологічні операції щодо забезпечення його кількісного та якісного зберігання.

Такими операціями відповідно до п.1.3. Розділу ІІІ Інструкції №661 є очищення, сушіння, вентилювання, знезараження зерна.

Пункт 1.5. Розділу ІІІ Інструкції №661 встановлює, що при очищенні зерна від смітної домішки утворюються побічні продукти і відходи. Згідно з додатком 3 до вказаної Інструкції «Класифікація продуктів, які одержують при очищенні, переробці зерна і калібруванні кукурудзи на підприємствах галузі хлібопродуктів» пил оббивний білий належить до відходів І категорії, до ІІ категорії - пил оббивний сірий, до ІІІ категорії - лузга рисова, просяна, гречана, жорстка - вівсяна і ячмінна, пил аспіраційний і оббивний чорний.

Пунктом 2 Приміток до зазначеної класифікації визначено, що до оббивного належить зерновий пил, який утворюється при очищенні зерна на щіткових та інших машинах, за якістю аналогічний оббивному пилу (білому, сірому й чорному).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що під час технологічного процесу зберігання зерна утворюється пил зерновий, який згідно з вимогами Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затвердженими наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201 (діючого у періоді, що перевірявся), відноситься до третього класу небезпечних речовин.

Оскільки позивач здійснює господарську діяльність зі зберігання зерна на зерноскладі, врахувавши вищевказані норми правових актів, суд вважає обгрунтованими доводи відповідача, що в цьому контексті позивач вважається стаціонарним джерелом забруднення атмосферного повітря пилом зерновим.

Водночас щодо включення відповідачем в розрахунок екологічного податку суми коштів, розрахованої за викиди в атмосферне повітря аміаку в сумі 14530,32грн., суд врахував таке.

З розрахунку основної суми зобов'язання, наведеному у додатку 7 до акту перевірки, суд встановив, що відповідач нарахував вищевказаний податок із розрахунку 108тонн рідкого аміаку, використаного в другому кварталі 2012 року, як 108тонн викиду аміаку.

Рідкий аміак - концентроване азотне добриво (82,3% азоту), яке застосовується для виробництва всіх видів мінеральних добрив, промисловості і сільському господарстві.

Однак жодними доказами, первинними документами не підтверджено суду використання позивачем такого мінерального добрива у процесі здійснення господарської діяльності в зазначеному періоді, як і викидів у повітря аміаку з рідкого аміаку.

Згідно з усними поясненнями представника позивача під час здійснення господарської діяльності, пов'язаної з вирощуванням зернових культур, позивач використовував мінеральні добрива, які містять у своєму складі аміак.

Актом за квітень 2012 року №1 підтверджується використання в господарській діяльності позивача мінеральних, органічних і бактеріальних добрив, засобів хімічного захисту рослин (том 2 а.с.186). Інші акти, які би відносилися до 2 кварталу 2012року, що взято відповідачем для розрахунку, відсутні, сторонами суду не надані.

Сторони також не надали витребувані судом документи, які підтверджують походження та хімічний склад вищевказаних мінеральних добрив. Тому для вирішення спору суд використав загальнодоступну інформацію про хімічний склад зазначених мінеральних добрив.

Відповідно до даних зазначеного акту використання мінеральних добрив позивач вніс у грунт такі добрива: мармал - 500 літрів, семафор - 44 літра, селект - 75 літрів, імпакт К - 100 літрів, тримекстра - 840 літрів, тенд ПАР - 50літрів, фюрі - 35 літрів, хлормеквад-хлорид - 290 літрів, імпакт Т - 45 літрів, карбамід - 20 тонн, аміачну селітру - 168 тонн, нітроамофоску - 138,6 тонн.

Аміачна селітра (нітрат амонію) - азотне добриво, яке отримується після нейтралізації азотної кислоти аміаком, утвореним при з'єднанні молекулярного азоту і водню. Являє собою кристалічний порошок або гранули білого кольору з жовтуватим відтінком, сіль азотної кислоти. Добре розчиняється у воді, аміаку, піридині, метанолі, етанолі.

Нітроамофоска - азотно-фосфорно-калійне добриво. Аміак у складі цього добрива відсутній.

Карбамід - азотне добриво для ґрунту, являє собою білі або безбарвні кристали без запаху, легко розчинні у полярних розчинниках: воді, спирті, рідкому аміаку, сірчистого ангідриду. Масова частка аміаку у кристалічному карбаміді становить 0,01%.

Решта зазначених речовин вважається біологічними добавками.

Суд звернув увагу, що наведені азотовмісні мінеральні добрива згідно з даними вищевказаного акту використовувались у сухому вигляді (гранули). Відповідач для розрахунку екологічного податку за викид аміаку не врахував фізико-хімічних властивостей такої речовини.

Для визначення розміру екологічного податку фактичні обсяги викидів аміаку в атмосферне повітря під час використання карбаміду та аміачної селітри відповідачем не розраховані, відповідних експертних досліджень не проведено. З огляду на це для забезпечення дотримання завдання адміністративного суду в ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішив заявлений спір виключно з точки зору оцінки правомірності спірних донарахувань, фактично врахованих відповідачем.

Оскільки не доведено фактичного викиду аміаку в атмосферне повітря та не підтверджено жодним доказом використання у 2 кварталі 2012 року рідкого аміаку позивачем, суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачу екологічного податку за викиди в атмосферне повітря аміаку, що за даними розрахунку основного зобов'язання оскаржуваного ППР становить 14530,32грн.

Тому оскаржуване рішення на вказану суму є протиправним, підлягає скасуванню.

Для перевірки правомірності розрахунку в частині викиду пилу зернового суд керувався підп. 242.1.1. п.242.1. ст.241 ПК України, згідно з яким об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Об'єктом та базою оподаткування є обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами: за видами, наведеними у п.243.1 ПК України; за класами небезпечності, наведеними у п.243.2. ст.243 ПК України; за орієнтовно безпечними рівнями впливу речовин (сполук), наведеними в п.243.3. ст.243 ПК України.

Пунктом 249.3. ст.249 зазначеного Кодексу встановлено, що суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою: Пвп = S Мі х Нпі,- де Мi - фактичний обсяг викиду i-тої забруднюючої речовини в тоннах (т); Нпi - ставки податку в поточному році за тонну i-тої забруднюючої речовини у гривнях з копійками.

Обсяг зерна, взятий для розрахунку відповідачем, підтверджується даними звітів позивача про реалізацію сільськогосподарської продукції форми №21-заг за січень 2011 року - червень 2013 року (том 2 а.с.135-164). Так, станом на кінець 1 кварталу 2011 року залишки зерна на зерноскладі позивача становили 2445,1тонн, 2 кварталу 2011 року - 891,5тонн, 3 кварталу 2011 року - 1859,5тонн, 4 кварталу 2011 року - 4907,3тонни, 1 кварталу 2012 року - 3154 тонни, 2 кварталу 2012 року - 1344,30тонн, 3 кварталу 2012 року - 1356,2тонни, 4 кварталу 2012 року - 5322,8тонн, 1 кварталу 2013 року - 4689,9тонн, 2 кварталу 2013 року - 4016,2тонн. Наведені обсяги руху зерна на зерноскладі представником позивача не оспорюються.

Відповідно до даних додатку 1 "Гігієнічні нормативи допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць" до Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затверджених наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201, середньодобова гранично допустима концентрація пилу зернового становить 0,03.

Для підрахунку кількості викиду забруднюючої речовини (пилу зернового) на квартал відповідач застосував формулу: Х*0,03/365х91, - де Х - кількість зерна (залишки на кінець кварталу) згідно форми 21-заг., 0,03 - середньодобова гранично допустима концентрація забруднюючої речовини (сполуки) відповідно до Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затверджених наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201; 365 - кількість днів у році; 91 - кількість днів у кварталі.

З урахуванням наведених показників кількість забруднюючої речовини (пилу зернового) у 1 кварталі 2011 року становила 18,28тонн, 2 кварталі 2011 року - 6,66тонн, 3 кварталі 2011 року - 13,90тонн, 4 кварталі 2011 року - 36,70тонн, 1 кварталі 2012 року - 23,59тонн, 2 кварталі 2012 року - 10,05тонн, 3 кварталі 2012 року - 10,14тонн, 4 кварталі 2012 року - 39,81тонн, 1 кварталі 2013 року - 35,07тонн, 2 кварталі 2013 року - 30,03тонн.

Суд встановив, що розмір застосованої відповідачем ставки для визначення екологічного податку за пил зерновий не відповідає вимогам закону.

Ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення визначені в ст.243 ПК України.

П.243.2 ст.243 ПК України встановлює ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин ІІІ класу небезпечності, до яких відноситься пил зерновий, у 1-4 кварталах 2011 року - 298,00грн. за 1 тонну, у 1-4 кварталах 2012 року - 324,52грн. за тонну, 1-2 кварталах 2013 року - 350,16грн. за тонну.

Всупереч зазначеній нормі відповідач застосував ставку 523,00грн. за 2011-2012 роки та 784,00грн. за 1-2 квартали 2013 року. З урахуванням наведених показників він здійснив визначення розміру екологічного податку за 1 квартал 2011 року - 2 квартал 2013 року в сумі 134396,47грн. за формулою: Х*Y, де: Х - кількість викиду забруднюючої речовини за квартал; Y - ставка екологічного податку згідно з ПК України.

Однак розрахунок, зважаючи на вимоги п.243.2 ст.243 ПК України, основної суми зобов'язання є правомірним виключно на суму 41915,31грн. (у 2011році: І квартал - 2723,72грн., ІІ квартал - 992,34грн., ІІІ квартал - 2071,10грн., ІV квартал - 5468,30грн.; у 2012 році: І квартал - 3827,71грн., ІІ квартал - 1630,71грн., ІІІ квартал - 1645,31грн., ІV квартал - 6459,57грн.; у 2013 році: І квартал - 9210,08грн., ІІ квартал - 7886,47 грн.).

Суд врахував положення підрозділу 5 ПК України щодо особливостей застосування ставок екологічного податку. Так, відповідно до п.2 зазначеного підрозділу за податковими зобов'язаннями з екологічного податку, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012 року включно ставки податку становлять 50 відсотків від ставок, передбачених статтями 243, 244, 245 і 246 цього Кодексу; з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року включно ставки податку становлять 75 відсотків від ставок, передбачених статтями 243, 244, 245, 246 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розмір основної суми зобов'язання з екологічного податку за викиди пилу зернового в частині суми коштів 92481,16грн. не є правомірним.

Підп.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію. Тому твердження позивача, що відповідач не мав права нараховувати екологічний податок, суд оцінив як необгрунтоване.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність нарахування позивачу вищевказаного податку за викиди пилу зернового на основну суму платежу 92481,16грн. та за викид аміаку на 14530,32грн.

Врахувавши з'ясовані обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку про протиправність у зазначеній частині нарахування позивачу основної суми екологічного податку.

Зважаючи на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд врахував, відповідач донарахував штрафні санкції:

Таке повноваження передбачене п.123.1. ст.123 ПК України, згідно з яким у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, таке порушення платника тягне за собою накладення на нього штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня до 30 червня 2011 року відповідно до п.7 підрозділу ХХ ПК України застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Відповідач дотримався зазначених вимог для застосування розміру штрафу. Однак, зважаючи на протиправність частини основної суми донарахувань, з якої розраховано штраф, його розмір у відповідній частині також є протиправним.

Так, за ненарахований податок за викид аміаку в 2кварталі 2012року відповідач нарахував 25% від основної суми - 3632,58грн., а за пил зерновий - за 1-2квартал 2011року - 1 гривня, за період з 3кварталу 2011року до 2кварталу 2013року - 25%, що становить 30310,15грн. Зважаючи на протиправність донарахувань за викид аміаку штрафна санкція за нього є протиправною повністю, а за викид пилу зернового - лише на суму 20760,34грн. (правомірно донараховано за 1-2квартали 2011року - 1гривня і за решту періодів - 9549,81грн.).

Тому суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного ППР на загальну суму 131404,40грн. (107011,48грн. - за основним платежем та 24392,92грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд врахував, що ухвалою суду від 24.02.2014 у справі №823/428/14 про роз'єднання позовних вимог виділено у самостійне провадження, оскаржуване у цій справі ППР, та присвоєно їй номер 823/466/14. Відповідно до абз.3 ч.5 ст.6 Закону України про судовий збір після роз'єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується. Оскільки судовий збір у цій справі не сплачувався на підставі наведеної норми, відсутні підстави для його повернення.

Керуючись ст.ст.2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов приватного підприємства "Хацьки-Агро" задовольнити частково.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Черкаському районні Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 20.11.2013 № на суму 131404,40грн. (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять одна гривня 27коп.), з яких 107011,48грн. (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят п'ять гривень 02коп.) - основний платіж та 24392,92грн. (три тисячі п'ятсот дев'яносто шість гривень 25 коп.) - штрафна (фінансова) санкція).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного її тексту. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 06.04.2016