Справа № 826/18256/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Герасимчук Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Стасевич О.М., Бондарчук А.Я.,

від відповідача Гучок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Експериментально-промислова технологія вибухових робіт» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.06.2015 року № і № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «Техновибух» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.012.2014 року.

Результати перевірки відображено в акті перевірки від від 21.05.2015 року № 217/26-59-22-05/25274773, в якому контролюючим органом встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства: п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при взаємовідносинах із ТОВ «Сксинтез» та ППФ «Рост».

На підставі акта перевірки 09.06.2015 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- за № (форми «Р»), яким визначило ПрАТ «Техновибух» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 196 080 грн., в тому числі 156 864 грн. за основним платежем, 39 216 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «Р»), яким визначило ПрАТ «Техновибух» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 253 226 грн., в тому числі 202 581 грн. за основним платежем, 50 645 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини позивача з ТОВ «Сксинтез» та ППФ «Рост» є реальними та підтверджуються необхідними документами, а товари, що придбавалися позивачем у вказаних контрагентів, отримувались з метою використання та були використані платником податків у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій та безпідставності тверджень відповідача про неправомірне формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками таких операцій.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, показники податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість, виходячи з позиції податкового органу, сформовані позивачем неправомірно, оскільки господарські операції ТОВ «Кеспериментально-промислова технологія вибухових робіт» з його контрагентами: ТОВ «Сксинтез» та ППФ «Рост» не мали реального характеру у зв'язку з відсутністю факту реального здійснення господарських операцій та їх документального оформлення з метою отримання податкової вигоди.

До таких висновків контролюючий орган прийшов на підставі актів ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.05.2014 року № 394/3/26-50-22-03/10-38948595 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сервіс-Трейд-Груп» (38948595) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій за період з 01.12.2013 року по 30.04.2014 року, акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 30.04.2014 року № 1156/22-03/38976135 про неможливість проведення перевірки ТОВ «Промфлайторг-2014» (38976135) щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.12.2013 року по 31.03.2014 року: наявність інформації про ліквідацію станом на день складання акта перевірки (визнання банкрутами) постачальників ТОВ «Сксинтез» - ТОВ «Левиском», ТОВ «Ренфорс», ТОВ «Готика ЛТД»); акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.11.2014 № 8686/04-63-22-03/32714064 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ППФ «Рост» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Мартак» (), ПП «Комерцбуд-Д» (), ТОВ «Еріал Плюс» () та подальшої їх реалізації за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, за висновками яких в якому зазначено про відсутність господарських можливостей для здійснення задекларованих господарських операцій з його контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

Крім того, податковим органом зазначено що стосовно контрагента позивача ТОВ «Сксинтез» до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ анульовано, кількість працюючих - 3 особи.

Також податковий орган посилається на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних при здійсненні транспортування товарів від ТОВ «Сксинтез» та ППФ «Рост» у зв'язку з невідповідністю товарно-транспортних накладних, наданих платником податків до перевірки, встановленим вимогам.

Наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення позивачем господарських операцій у спірний період, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в період, за який проведено перевірку, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Сксинтез» та ППФ «Рост»

Позивачем із з ТОВ «Сксинтез» укладено договір поставки від 09.01.2013 року № 01-01 і від 07.06.2013 року № 06-07, за умовами яких Виконавець (ТОВ «Сксинтез») зобов'язується за завданням і за рахунок Замовника (позивача) поставити продукцію та виконати роботи (розробка креслень прес-форм та виготовлення прес-форм «ФЛВ.3-00.000. (форма литьова воронки)» та «ФЛМ.3-00.000. (форма литьова муфти)» згідно замовлення (технічного завдання, креслень виробу) та в терміни зазначені у цьому Договорі. Виконавець зобов'язується виконати в повному обсязі зобов'язання за договором протягом 70-ти робочих днів з моменту отримання на розрахунковий рахунок Виконавця передоплати. Продукція вважається переданою та роботи виконаними з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та відповідних актів приймання-передачі.

Поставка продукції відбувається на умовах EXW згідно Інкотермс-2010 зі складу Виконавця.

Ціна робіт та продукції визначені сторонами в п. 3 Договору. Зокрема, загальна ціна робіт та продукції по Договору становить 247 255 грн. (з ПДВ - 41 209,17 грн.).

Порядок і строки виконання етапів робіт, приймання-передачі та оплати результатів робіт і продукції врегульовані сторонами в п. 4 даного Договору;

Згідно умов договору від 07.06.2013 № 06-07 за завданням і за рахунок Замовника (позивача) виготовити та поставити вироби з пластмаси (муфта (на базі прес-форми «ФЛМ.3-00.000.»), воронка (на базі прес-форми «ФЛВ.3-00.000.»), а замовник, в свою чергу, - прийняти якісний товар і оплатити його вартість в порядку та в розмірі, що визначені цим Договором.

Для виготовлення товару за цим Договором Замовник передає Виконавцю відповідні прес-форми, що оформлюється актом приймання-передачі.

Поставка Виконавцем укомплектованого товару Замовнику здійснюється після підписання даного договору, згідно до базису поставки EXW (згідно Інкотермс-2010) зі складу Виконавця, та з оформленням накладних і актів.

Ціна за одиницю товару та порядок оплати визначені сторонами в п. 3 цього Договору, та усні угоди щодо поставки ТОВ «Сксинтез» на адресу ПрАТ «Техновибух» виробів з пластмас - чеки пластмасові.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Сксинтез» позивачем надано копії наступних документів: технічного завдання на розробку і виготовлення прес-форми для виготовлення виробів з пластмас (2013 рік) та креслень виробів, затвердженого керівником ПрАТ «Техновибух»; акта прийому-передачі виконаних робіт від 07.06.2013 № 04/06-13 (згідно договору від 09.01.2013 № 01-01) - щодо отримання результатів послуг з розробки креслень прес-форм; актів прийому-передачі прес-форм від замовника виконавцю згідно договору від 07.06.2013 № 06-07, датованих 07.06.2013 року (додаток до Договору) і від 20.06.2013 року; накладних на передачу товарів (прес-форм, виробів з пластмас - муфти, воронки, чеки); рахунків-фактур; довіреностей ПрАТ «Техновибух», виданих своїм працівникам на отримання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Сксинтез»; аркушів з журналу обліку довіреностей на ПрАТ «Техновибух» за спірний період; податкових накладних, виписаних ТОВ «Сксинтез» на адресу ПрАТ «Техновибух»; платіжних доручень ПрАТ «Техновибух» на оплату вартості продукції та робіт, банківських виписок; реєстраційних документів контрагентів (свідоцтв про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтв про реєстрацію платника ПДВ, довідок форми № 4-ОПП); прінт-скринів з веб-сайтів контрагентів; листа ТОВ «Сксинтез» від 08.07.2015 року б/н, адресованого ПрАТ «Техновибух», з питання порядку укладення та виконання договорів від 09.01.2013 року № 01-01 та від 07.06.2013 року № 06-07, з додатками (копіями первинних документів по господарських операціях з субпідрядними організаціями, які були задіяні в процесі виконання спірних договорів з позивачем - ТОВ «Готика ЛТД» (розробка креслень прес-форм), ТОВ «Ренфорс» (виробництво прес-форм), ПАТ «Завод Пластмас» і ТОВ «Нефтехимия» (поставка сировини для лиття пробної партії виробів), ТОВ «КВОТ» (лиття виробів), та інших документів (договорів від 31.07.2012 № 81/REX, укладений між ТОВ «Сксинтез» і ТОВ «Євроіндекс-Промо» щодо отримання рекламних послуг та робіт з організації виставки).

Крім цього, позивачем з ППФ «Рост» було укладено договір поставки від 18.06.2012 № 18/06/12, за умовами якого Постачальник (ППФ «Рост») зобов'язується в порядку, передбаченому цим Договором, передати у власність Покупця (позивача) поліетиленову продукцію різного виду, а Покупець, в свою чергу, - прийняти та оплатити товари. Найменування, кількість, асортимент, комплектність і ціна за одиницю товарів визначаються специфікаціями, а за відсутності таких на певний товари - рахунками Постачальника.

Поставка товарів здійснюється на складі Постачальника у строки зазначені в специфікаціях, шляхом передачі уповноваженому представнику Покупця (за наявності довіреності на отримання ТМЦ). Датою поставки товарів (партій товарів) визнається дата отримання товарів Покупцем від Постачальника на складі Постачальника (дата підписання акта приймання-передачі або іншого супровідного документу - накладної , товарно-транспортної накладної, тощо).

На підтвердження фактів постачання ППФ «Рост» товарів та проведення розрахунків за отримані товари позивач надав копії наступних документів: рахунків на оплату; видаткових накладних на передачу товару - рукав поліетиленовий; податкових накладних; платіжних доручень ПрАТ «Техновибух» на оплату вартості товарів, банківських виписок; оборотно-сальдову відомстіть по рахунку бухгалтерського обліку 201 «Сировини і матеріали» за період липень 2014 року; статуту і реєстраційних документів контрагентів (свідоцтв про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтв про реєстрацію платника ПДВ, довідок форми № 4-ОПП); листа ППФ «Рост» від 22.06.2015 № 1, адресованого ПрАТ «Техновибух», з питання порядку укладення та виконання договору поставки від 18.06.2012 року № 18/06/12.

Судом першої інстанції встановлено, що перевезення придбаних у контрагентів-постачальників обладнання та продукції здійснювалося за власний рахунок ПрАТ «Техновибух» - самовивозом (з використанням власних вантажних автомобілів і штатними водіями, та за допомогою стороннього перевізника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3). На підтвердження чого позивач надав до матеріалів справи: копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів за товариством, транспортних розпоряджень, штатних розписів на 2013 - 2014 роки, наказів про прийняття на роботу працівників на посади (в том числі посаду водія), договорів перевезення від 24.10.2012 року № 48/10 і від 17.09.2012 року № 180/09, укладених між ПрАТ «Техновибух» і ФОП ОСОБА_5, товарно-транспортних накладних автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_5, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених і підписаних сторонами на підставі зазначених договорів перевезення, платіжних документів на оплату послуг з перевезення вантажів.

Отримані товари були використані ПрАТ «Техновибух» у власній господарській діяльності.

Виготовлені ТОВ «Сксинтез» прес-форми були змонтовані на товаристві та введені в експлуатацію згідно наказу від 30.06.2013 № 389/1.

Придбані у ТОВ «Сксинтез» чеки пластмасові використані у виробничій діяльності для виготовлення пристроїв подачі рукава, які в подальшому були реалізовувалися третім особам-покупцям (а саме: ВАТ «Оленегірський гірничо-збагачувальний комбінат» (Російська Федерація) на підставі контракту № ОК/2012-11 від 07.11.2012 року, ВАТ «Карельський окатиш» (Російська Федерація) на підставі контракту № КО/20120416 від 16.04.2012 року, ТОВ «Спринт» (Російська Федерація) на підставі контракту № 0103-2010 від 01.03.2010 року).

Придбаний у ППФ «Рост» поліетиленовий рукав був використаний для виробництва пристрою подачі рукава УПР-01 ТУ У, що був поставлений замовнику ПрАТ «Комсомольське рудоуправління» на підставі договору.

Окрім того, згідно поданої до суду копії бухгалтерської довідки ПрАТ «Техновибух» від 08.09.2015 року з питання розрахунку прибутку від операцій з ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост» (а.с. 282, том 2), інші вироби з пластмас (муфти і воронки), що були закуплені у ТОВ «Сксинтез», використовуються в 2015 році - шляхом випробування пристрою ППР-01 з цими комплектуючими.

Додатково на обґрунтування наявності ділової мети при укладенні спірних правочинів позивач надав суду копії таких документів: статуту ПрАТ «Техновибух», довідки з органу статистики відносно названого товариства; свідоцтва про право власності ПрАТ «Техновибух» на нерухоме майно - єдиний майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Горького, буд. 8а; актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (прес-форм), затверджених 30.06.2013 року (місцезнаходження об'єктів - цех № 1 за адресою: Київська обл., м. Буча); наказу товариства від 30.06.2013 року № 389/1 про введення в експлуатацію основних засобів за переліком; калькуляцій виробництва продукції; (чека ТУУ25274773); контрактів № ОК/2012-11 від 07.11.2012 року, № КО/20120416 від 16.04.2012 року, № 0103-2010 від 01.03.2010 року, та додатків до них, сертифікатів походження товарів, вантажних-митних декларацій, оформлених на продукцію експорту; видаткових накладних, складених та підписаних ПрАТ «Техновибух» за результати поставки в липні-серпні 2014 року продукції на адресу ПрАТ «Комсомольське рудоуправління» і ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат».

Щодо посилання податкового органу на невідповідність вимогам законодавства товарно-транспортних накладних, наданих позивачем на підтвердження перевезення товару, як на підставу для застосування до позивача санкцій за порушення податкового законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363, регламентують порядок перевезення вантажів різного виду та визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Визначені Правилами документи - ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна - є обов'язковими для використання авто-перевізниками з метою пред'явлення особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті і у сфері безпеки дорожнього руху.

Слід зазначити, що центральним податковим органом не видавались обов'язкові до виконання платниками податків акти щодо підтвердження товарно-транспортними накладними та подорожніми листами в податковому обліку пов'язаних з господарською діяльністю отриманих автотранспортних послуг.

Отже, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що виконання умов договорів поставки підтверджується дослідженими в судовому засіданні розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, а тому суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про неправомірне формування податкового кредиту та віднесення вартості товарів до валових витрат за наслідками таких операцій та зазначає, що формальна невідповідність товарно-транспортних накладних встановленим вимогам не може свідчити про безтоварний характер господарських операцій, враховуючи підтвердження такої операції в сукупності іншими первинними документами, складеними у відповідності з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагентів позивача на момент укладення чи виконання договорів або відсутності у них статусу платника ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача щодо підтвердження господарських відносин з їх контрагентами, оскільки визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість є фактична оплата ним сум такого податку контрагенту у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що не заперечується відповідачем.

Крім цього, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Враховуючи те, що поставка товару підтверджена первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, доведеність подальшого використання придбаних послуг у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо неправомірного формування податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, первинні документи, оформлені на виконання спірних договорів відповідають встановленим вимогам та видам господарської діяльності позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, статті 200, пунктів 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на підставі податкових накладних не відповідає дійсним обставинам справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість не відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, колегія суддів виходить з наступного.

В силу приписів пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених визначеними законодавством документами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані недійсними в судовому порядку, а також підтверджені виданими контрагентами відповідними первинними документами, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства та права на отримання податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги органу державної податкової служби не свідчать про наявність обставин, які унеможливлюють підтвердження права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість та податку на прибуток позивачу та відображають зміст акта перевірки, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті податковим органом без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2016 року апелянту відстрочено сплату судового збору по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 5359,2 грн. підлягає стягненню з апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач - УДКСУ у Печерському р-ні, банк отримувача - ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 5359,2 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят девять гривень 20 коп.).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 04.04.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.