Справа № 756/16229/15-а
Суддя: Маринченко М. М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження № 2-а/756/53/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08 квітня 2015 року,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 08 квітня 2015 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте листом від 08 травня 2015 року відповідач відмовив їй в призначенні вказаної пенсії, посилаючись на відсутність необхідного спеціального стажу, не врахувавши при цьому її спеціальний стаж роботи з 18.12.2000 року по 16.10.2014 року.

Позивач вважає таку відмову протиправною посилаючись на те, що згідно записів у трудовій книжці, довідки №932 від 27.10.2011 року, а також рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року про припинення трудового договору, вона працювала в коледжі Східноукраїнського національного університету ім. Володимира Даля, в тому числі на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи, з 11.09.1998 року до 16.10.2014 року, тому вона має право на пенсію за вислугу років, як працівник освіти (викладач), оскільки її педагогічний стаж становить більше 28 років.

На підставі викладеного позивач просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва призначити та виплачувати їй пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08 квітня 2015 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Додатково пояснила, що вона працювала у вказаному коледжі у м. Луганську до червня 2014 року включно на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи та весь час займалася викладацькою діяльністю, потім взяла три місяці відпустки і у зв'язку з ситуацією у м. Луганську до роботи вже не приступала. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, роз'ясненим ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року, розірвано з 06 лютого 2015 року трудовий договір між нею та коледжем Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля, визнано її звільненою з посади заступника директора цього коледжу.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що посада заступника директора з питань гуманітарної освіти та виховання і заступника директора з навчально-методичної роботи, які займала позивач, не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04 листопада 1993 року № 909. Згідно записів трудової книжки позивача до спеціального стажу позивачу зараховано періоди роботи: з 15.08.1984 року по 30.08.1996 року, з 11.09.1998 року по 22.09.1999 року, з 01.06.2000 року по 17.12.2000 року, що складає 13 років 7 місяців 15 днів, що є меншим ніж встановлений законодавством необхідний спеціальний стаж 25 років 6 місяців, тому для призначення позивачу пенсії за вислугу років немає підстав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

08 квітня 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 08 травня 2015 року № 7686/09 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки спеціальний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, є меншим за 25 років 6 місяців, які встановлені законодавством.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення , які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року, право на пенсію за вислугу років має, зокрема, особа, яка працює на посаді директора, його заступника з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старшого майстра виробничого навчання, майстра виробничого навчання, викладача, педагога професійного навчання, практичного психолога, соціального педагога, керівника гуртка, секції, студії та інших форм гурткової роботи у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз.2 п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з копії пенсійної справи, зокрема, розпорядження №4561 від 08 травня 2015 року, позивачу зараховано до спеціального стажу періоди роботи з 15.08.1984 року по 30.08.1996 року, з 11.09.1998 року по 22.09.1999 року, з 01.06.2000 року по 17.12.2000 року, що складає 13 років 7 місяців 15 днів.

У трудовій книжці позивача містяться записи про те, що 11 вересня 1998 року позивача прийнято на роботу по переводу на посаду заступника директора з виховної роботи за контактом Луганського промислово-економічного технікуму. 01 липня 2000 року Луганський промислово-економічний технікум реорганізовано в Луганський коледж Східноукраїнського державного університету. 18 грудня 2000 року позивача переведено на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи коледжу Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля.

Крім того, в трудовій книжці позивача містяться записи від 25 травня 2005 року та від 16 квітня 2010 року щодо підтвердження кваліфікаційної категорії «Спеціаліст вищої категорії» та педагогічного звання «викладач-методист».

Згідно наявних в матеріалах справи довідок №932 від 27 жовтня 2011 року та №888 від 18 грудня 2014 року, виданих коледжем Східноукраїнського державного університету ім. В.Даля, позивач працювала на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи з 11.09.1998 року та на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи з 01.06.2000 року по 01.10.2014 року, та мала педагогічне навантаження кожного начального року (з 1998/1999 навчального року по 2013/2014 навчальний рік).

Згідно наявних в матеріалах пенсійної справи атестаційних листів від 25 березня 2005 року та від 16 квітня 2010 року позивачу підтверджено кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання «Викладач-методист», атестаційні листи містять записи про те, що позивач займала посаду викладача дисципліни «Історія України».

Вказані докази підтверджують, що позивач працювала на посаді викладача до 2013/2014 навчального року включно, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином робота позивача з 18 грудня 2000 року та до моменту її фактичного припинення (до жовтня 2014 року) також підлягає зарахуванню до спеціального трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, роз'ясненим ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року, розірвано з 06 лютого 2015 року трудовий договір між позивачем та Коледжем Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля, визнано позивача звільненою з посади заступника директора цього коледжу.

На підставі викладеного, судом встановлено, що спеціальний стаж позивача є більшим за 25 років 6 місяців, тому позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи те, що позивач отримала відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років 25 листопада 2015 року, що підтверджується відміткою на листі від 08 травня 2015 року № 7686/09, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08 квітня 2015 року (з часу звернення позивача за призначенням такої пенсії).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 159, 160, 162 КАС України, п. «е» ст. 55, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08 квітня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені нею судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко