Справа № 826/13740/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкової вимоги від 04.06.2015 р. №1505-23,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкової вимоги від 04.06.2015 р. № 1505-23.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 04.06.2015 р. № 1505-23.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Підприємство з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Податковою вимогою від 04.06.2015 року №1505-23 позивача було попереджено про наявність у нього податкового боргу з податку на додану вартість на суму основного платежу, що становить 41 636,89 грн.

Крім того, з податкової вимоги позивач також дізнався, що починаючи з 31.05.2014 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України та органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу.

Звертаючись з позовом до суду позивач зауважував на тому, що у відповідача не було правових підстав для складання та направлення оскаржуваної податкової вимоги, оскільки підприємством завчасно перераховано плату з податку на додану вартість за 2015 рік у розмірі 579 500,00 грн. на відкритий для цього рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що на думку позивача свідчить про незаконність податкової вимоги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.06.2015 р. № 1505-23.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ з 01.01.2015 р. введено в дію електронне адміністрування податку на додану вартість.

Згідно п.200-1.2 ст.200-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Приписами п.200-1.4 ст.2001 ПК України передбачено, що на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти: а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу; б) з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку.

Згідно п.200-1.6 ст.200-1 ПК України за підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу. Якщо на дату подання податкової декларації з податку сума коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої декларації, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової декларації заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню: а) або до бюджету в рахунок сплати податкових зобов'язань з податку; б) або на поточний рахунок такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов'язань з податку.

Відповідно до п.200-1.5 ст.200-1 ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету або на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу, в сумі податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань.

Положеннями п.200-1.7 ст.200-1 ПК України передбачено, що кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 2001.5 статті 200-1 цього Кодексу.

Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків, визначається Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. N 569 (надалі - Порядок № 569).

Згідно п.20 Порядку № 569, за підсумками звітного (податкового) періоду відповідно до задекларованих у податковій декларації з податку результатів діяльності платником податку проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 Податкового кодексу України, та/або здійснюється перерахування сум податку на спеціальний рахунок. Суми податку, зазначені в податкових деклараціях з податку, перераховуються до бюджету та/або на спеціальний рахунок з електронного рахунка платника податку.

Відповідно до п.21 Порядку № 569, для перерахування до бюджету та/або на спеціальний рахунок платника податку сум узгоджених податкових зобов'язань відповідно до поданих податкових декларацій з податку ДФС не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого Податковим кодексом України для самостійної сплати податкових зобов'язань, надсилає Казначейству реєстр платників податку, в якому зазначаються найменування або прізвище, ім'я та по батькові платника податку, податковий номер або номер та серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. На підставі таких реєстрів Казначейство не пізніше останнього дня строку, встановленого Податковим кодексом України для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету та/або на спеціальні рахунки платників податку з їх електронних рахунків.

Пунктом 22 Порядку № 569 визначено, що у разі недостатності коштів на електронному рахунку платника податку для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань та/або для перерахування на спеціальний рахунок: 1) платник податку у строки, встановлені Податковим кодексом України для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує на електронний рахунок необхідні кошти з власного поточного рахунка; 2) Казначейство перераховує кошти в межах їх залишку на такому рахунку. При цьому залишок узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачений до бюджету, обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі шляхом перерахування до бюджету та/або на спеціальний рахунок коштів, що перераховуються платником податку з поточного рахунка на електронний рахунок.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивач здійснив плату з податку на додану вартість за 2015 рік у сумі 579 500,00 грн. на відкритий йому рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Вказане підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями, а саме: від 18.05.2015 року №32 - на суму 200 000,00 грн., від 20.05.2015 року №39 - на суму 300 000,00 грн., від 20.05.2015 року №40 - на суму 50 000,00 грн., від 26.05.2015 року №44 - на суму 29 500,00 грн.

Однак, в графі «Отримувач» замість ТОВ "Фалбі" помилково було зазначено Казначейство України, у зв'язку з чим грошові кошти в сумі 579 500,00 грн. не потрапили на розрахунковий рахунок позивача, відкритий у Державній фіскальній службі.

З цих підстав, позивач на адресу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Державного казначейства України направив листи за вих.№121/1 від 15.06.2015 року та .№118/1 від 15.06.2015 року відповідно, з проханням зарахувати до бюджету кошти зі сплати податку на додану вартість, перераховані позивачем на спеціальний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно з частиною 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26.06.2002 № 122 (у редакції наказу від 30.11.2010 № 449), Єдиний казначейський рахунок, це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Єдиний казначейський рахунок, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР).

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Так, за даними, що містяться у платіжних дорученнях, в графі «Призначення платежу» позивачем вірно було визначено призначення платежу із зазначенням коду бюджетної класифікації "101" та зазначено про сплату саме податку на додану вартість за 2015 рік (а.с. 11-14).

Отже, зазначені вище обставини, що в подальшому стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваної податкової вимоги від 04.06.2015 року №1505-23, не спричинили, на думку колегії суддів, настання будь-яких негативних наслідків або збитків Державного бюджету України, а наявність в платіжних дорученнях помилки в графі «Отримувач» з вірно зазначеними при цьому платіжними реквізитами, не може бути підставою для нарахування позивачу податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 41 636,89 грн.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність податкової вимоги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.06.2015 року №1505-23 про сплату суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 41 636,89 грн.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Сорочко Є.О.

Борисюк Л.П.