Справа № 200/2746/13-а (2а/200/156/13)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" березня 2016 р. справа № 200/2746/13-ц

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 р. у справі № 200/2746/13-ц

за позовом ОСОБА_2

до Дніпропетровської міської ради

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вичинити певні дії, -

встановив:

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання від 01.04.2010 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка в м. Дніпропетровську;

- зобов'язати відповідача розглянути клопотання від 01.04.2010 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі вул. Веселка в м. Дніпропетровську.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що за клопотанням позивача від 01.04.2010 р. відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач зазначив, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка у місті Дніпропетровську 01.04.2010 року. Вказане клопотання було зареєстровано в міській раді за №13/4568 від 01.04.2010 року. За реєстровим вхідним номером 15/4568, яке зазначене в оскаржуваній постанові, заяви позивача до Дніпропетровської міської ради не надходили.

З огляду на дату реєстрації клопотання, а також наступних звернень позивача до міської

ради із зазначеного питання, позивач значно раніше міг і повинен був дізнатися про порушене право. Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду з позовом після спливу строку звернення до адміністративного суду.

На думку відповідача, відсутність рішення міської ради не є достатнім підтвердженням його бездіяльності, оскільки прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є результатом проходження передбаченої земельним законодавством (ст.118, 123, 151 Земельного кодексу України) та «Порядком дій з оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську», затвердженого Рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.02.2010р. №43/55, процедури підготовки цього рішення.

Суд, приймаючи оскаржувану постанову, залишив поза увагою норми зазначених законодавчих актів, що призвело до безпідставних висновків, результатом чого стало прийняття необґрунтованого рішення.

Також відповідач зазначив, що Дніпропетровська міська рада при розгляді клопотання була позбавлена можливості в законному порядку прийняти рішення із порушеного позивачем питання.

До клопотання, всупереч статті 123 Земельного кодексу України та Порядку оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську не додано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

За наявною у виконавчих органах Дніпропетровської міської ради інформацією, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської обласної ради від 20.10.1989р. №151 ВО "Дніпропетровський машинобудівний завод" ім. Леніна було відведено у постійне користування земельну ділянку, на території Дніпропетровського району у районі вул. Веселки, площею 79 га для будівництва індивідуальних жилих будинків.

На підставі зазначеного рішення, у межах чинного на той час земельного законодавства, виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих у 1990 році було видано ВО "Дніпропетровський машинобудівний завод" ім. Леніна (який не був залучений до участі у справі) Державний акт на право постійного користування землею та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право користування землею за №381. На сьогодні цей акт залишається чинним.

Враховуючи не доданням позивачем окрім необхідних матеріалів, ще й згоди на вилучення земельної ділянки, Дніпропетровська міська рада була позбавлена можливості прийняти рішення з порушеного позивачем питання.

Листом від 23.11.2010р. № 13/9-3612 позивача було проінформовано про вказані обставини.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача надав суду письмові пояснення, в котрих просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 01.04.2010 року в порядку ст.118 Земельного кодексу України звернувся до Дніпропетровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка Бабушкінського району у м. Дніпропетровську. Вказане клопотання було прийнято Дніпропетровською міською радою та зареєстровано за вхідним №15/4568 (а.с.5).

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпропетровською міською радою не прийнято жодного рішення стосовно вказаного клопотання від 01.04.2010 року.

Оскільки позивачем не було прийнято відповідного рішення за результатом розгляду заяви від 01.04.2010 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. 1 ст. 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

З наведеного вбачається, що упродовж місяця після подання заяви суб'єкт владних повноважень повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання позивача 06.05.2010 року було передано для підготовки рішення на розгляд сесії Дніпропетровської міської ради (а.с.14), проте, на час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було прийнято рішення надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надано мотивованої відмови у його наданні.

Натомість, у відповідь на клопотання позивача від 01.04.2010 року земельним управлінням Дніпропетровської міської ради було направлено лист від 23.11.2010 року №13/9-3612, в якому відповідач повідомив, що «на підставі наданих матеріалів земельним управлінням міської ради було підготовлено відповідні проекти рішень, але у зв'язку з наявністю листа ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 26.10.10 №0002/81-71 (копія додається) продовжити роботу не вбачається можливим до вирішення питання щодо вилучення із постійного користування ВАТ «Дніпропетров ський машинобудівний завод» (а.с.51).

Лист від 23.11.2010 року №13/9-3612 не є ані відмовою у задоволенні клопотання позивача від 01.04.2010 року, ані рішенням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У зазначеному листі не було вказано, що позивачем не було надано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Також зазначений лист не містить передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови позивачу у наданні дозволу.

Отже, відповідач, в порушення ст.118 ЗК України та ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не виконав покладений на нього обов'язок, а саме не розглянув клопотання позивача на пленарному засіданні міської ради та не прийняв відповідне рішення з цього питання.

Щодо посилань відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким, чином відповідно до змісту цієї статті, підставою для прийняття ухвали про залишення позову без розгляду є відсутність поважних підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду. Подання клопотання про поновлення строку звернення до суду при цьому положеннями ст.100 КАС України не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивачу не було відмовлено у задоволенні клопотання від 01.04.2010 року, а лист земельного управління Дніпропетровської міської ради від 23.11.2010 року №13/9-3612 сформульовано таким чином, що позивач, виходячи зі змісту цього листа, мав підстави вважати, що подальші дії щодо вилучення земельної ділянки для подальшого прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою будуть вчинені саме відповідачем.

Таким чином, про порушення свого права позивач дізнався не з дня отримання листа від 23.11.2010 року №13/9-3612, а у зв'язку з тривалою бездіяльністю відповідача щодо вчинення дій, зазначених у листі від 23.11.2010 року №13/9-361.

За висновком колегії суддів, зазначені обставини свідчать про наявність поважних підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Щодо доводів позивача, наведених у запереченнях до апеляційної скарги, про пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Відповідно до ч.3 ст.167 КАС України особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох днів з дня його ухвалення чи складення у повному обсязі або у разі їх звернення вручаються під розписку безпосередньо в суді. Якщо копія рішення надіслана представникові, то вважається, що вона надіслана й особі, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову суду від 21.06.2013 року було прийнято без участі сторін, повідомлення про отримання копії рішення відповідач не отримував. Повідомлення про вручення копії постанови від 21.06.2013 року в матеріалах справи відсутні.

На думку колегії судів, копія супровідного листа від 01.08.2013 року №6951/13Вих. з відбитком штампу відповідача від 06.08.2013р. вх.№12/5644 (а.с.22) не може бути доказом отримання копії постанову суду від 21.06.2013 року, оскільки не містить підпису уповноваженої особи. Наведені відповідачем у апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини є достатніми для визнання підстав пропуску строку апеляційного оскарження поважними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач діяв не на підставі та не в порядку, встановленому чинним законодавством, та на час розгляду справи судом першої інстанції не прийняв передбаченого ст.118 Земельного кодексу України рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 р. у справі №200/2746/13-ц залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун