Справа № 815/6606/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6606/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання - Белінського Г.В.;

позивача - ОСОБА_1 (за паспортом)

представника позивача - ОСОБА_2 (за ордером);

представників відповідача - Дубенка О.М., Ковальова К.М. (за довіреністю) ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про скасування наказу № 28в/с від 01.05.2014 року, наказу №37 о/с від 30.04.2015 року, поновлення на посаді, визнання висновку про результати службового розслідування від 30.04.2015 року за № 18/16-302 від 01.05.2015 року недійсним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ, в якому позивач просив:

- скасувати наказ Одеського державного університету внутрішніх справ № 28 в/с від 01.05.2014 року в частині звільнення ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- скасувати наказ Одеського державного університету внутрішніх справ № 37 0/с від 30.04.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції, ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури ОСОБА_1 за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити майора міліції ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 09.02.2001 року) в Одеському державному університеті внутрішніх справ на посаді ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури із збереженням звання;

- визнати висновок про результати службового розслідування стосовно перевірки письмової інформації, яка надійшла з УВБ в Одеській області ДВБ МВС України 30.04.2015 року за №18/16-302 від 01.05.2015 року недійсним;

- стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 09.02.2001 року) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.05.2015 року по день поновлення на роботі

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач є майором міліції , який несе службу в органах внутрішніх справ з 13.08.2001 року. Присягу працівника органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 прийняв 22.09.2001 року. З 01.11.2013 року перебуває на посаді ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури Одеського державного університету внутрішніх справ.

З 01.05.2015 року позивач не працює у зв'язку з його незаконним та протиправним звільненням з займаної посади в університеті.

Відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 28в/с від 01.05.2015 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На думку позивача, його незаконне та протиправне звільнення з органів внутрішніх справ пов'язано виключно з подією, яка мала місце 30.04.2015 року біля приміщення офісу компанії «Стікон» за адресою м. Одеса, вул. Розкидайлівська,2.

30.04.2015 року позивач відвідував офіс компанії «Стікон». Не вбачаючи для себе погроз, позивач вийшов з приміщення офісу та направився до власного транспортного засобу. Через декілька хвилин на позивача напали невідомі та почали побиття.

В результаті вказаної жахливої події ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень та звернувся до професійної медичної допомоги.

З 30.04.2015 року по 26.05.2015 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні.

По факту вчинення злочину відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄДР за № 0003139, відповідно до якого ОСОБА_1 є потерпілим, досудове розслідування на теперішній час триває.

30.04.2015 року після вказаного інциденту, позивач направився до Порто-Франківського відділу міліції для написання заяви про вчинення злочину. До відділу прибули посадові особи відповідача, які примусили позивача виїхати разом з ними до університету з метою написання заяви на звільнення за власним бажанням.

Після написання рапорту позивач отримав оригінал своєї трудової книжки.

Позивач зазначив, що документи по звільненню, а саме наказ №37 від 30.04.2015 року, наказ 28 в/с від 01.05.2015 року, висновок службового розслідування від 01.05.2015 року, наказ від 01.05.2015 року № 39 о/с по особовому складу , а також супровідний лист позивач отримав поштою 07.05.2015 року. Таким чином, позивач дізнався , що звільнений з органів внутрішніх справ за п.66 (дискредитацію) на підставі висновку службового розслідування. При цьому вже 01.05.2015 року , наказ про його звільнення за власним бажанням , скасований в частині звільнення позивача за власним бажанням.

Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що містять порушення норм чинного законодавства.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.3-9).

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмовому запереченні на адміністративний позов (а.с.130-132)

Представники відповідача в обґрунтування заперечення зазначили, що 30.04.2015 року в салоні автомобіля позивача знайшли георгіївські стрічки, а також стрічки з кольорами прапора Російської Федерації.

Після надходження зазначеної інформації співробітники відповідача відвідали відділ міліції в якому знаходився позивач з метою визначення всіх обставин справи.

Після закінчення спілкування у відділку міліції ОСОБА_1 з співробітниками відповідача прибув до приміщення університету, де за проханням позивача він написав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ у зв'язку з наявністю поважних причин.

Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ № 37 о/с від 30.04.2015 року поданням від 30.04.2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ пунктом 64 «ж» (за власним бажанням).

Також представники відповідача зазначили, що 30.04.2015 року до університету надійшов лист з УВБ в Одеській області ДВБ МВС України з відповідними матеріалами про обставини події за участю ОСОБА_1 з вимогою проведення службового розслідування по скоєному факту.

В рамках службового розслідування позивачу запропоновано надати пояснення з даного питання, як того вимагає законодавство, на що - позивач відмовився.

Внаслідок проведеного службового розслідування щодо перевірки зазначеного факту, позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 66 (за дискредитацію).

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 служив в органах внутрішніх справ з 13.08.2001 року по 30.04.2015 рік , мав звання майор міліції. Був ад'юнктом денної форми навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 147-149).

Присягу працівника органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 прийняв 22.09.2001 року (а.с.144).

Відповідно до тексту присяги позивач присягнув всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ , поклявся мужньо і рішуче не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати державний устрій і громадський порядок.

30.04.2015 року об 11:30 у м. Одеса на вул. Розкидайлівський біля буд.1 між активістами організації «Правий сектор» та позивачем стався інцидент, пов'язаний зі знаходженням в салоні автомобіля позивача антипатріотичною символікою сепаратистського прояву - георгіївські стрічки та стрічки з кольорами прапора Російської Федерації. Даний факт здобув широкого резонансу, був розповсюджений та засуджений в засобах масової інформації.

30.04.2015 року позивач написав рапорт на звільнення за власним бажанням, у зв'язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають йому подальшому навчанню та виконанню службових обов'язків, а саме низьким рівнем грошового та соціального забезпечення працівників міліції. Від проходження військової - лікарської комісії відмовився (а.с.152).

Наказом № 37 о/с від 30.04.2015 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» за власним бажанням (а.с.145-146).

30.04.2015 року на адресу відповідача надійшов лист від Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Одеській області, про проведення службового розслідування, щодо події пов'язаної з майором міліції ОСОБА_1, зареєстрованої в Приморському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за № 17843 від 30.04.2015 року (а.с. 135-144).

Суд встановив, що в рамках службового розслідування, проведення якого призначено наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 30.04.2015 року №100 «Про проведення службового розслідування» з метою з'ясування всіх обставин події, позивачу запропоновано надати пояснення з даного питання, як того вимагає законодавство, на що позивач відмовився (а.с.157)

Також суд зазначає, що посилання позивача на той факт, що він не повідомлявся про проведення службового розслідування та відсутність вимоги надати письмове пояснення, спростовуються наявними матеріалами справи, а саме Актом від 30.04.2015 року про відмову в наданні письмового пояснення ОСОБА_1 (а.с.173).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не порушив п.6.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування в Органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230.

За результатами службового розслідування стосовно перевірки письмової інформації, яка надійшла з УВБ в Одеській області ДВБ МВС України від 30.04.2015 року стосовно ОСОБА_1, відповідач склав висновок.

Зазначеним висновком встановлено, що позивач грубо порушив вимоги ст.7 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 2,3,10 Закону України «Про міліцію», розділ ІІІ, ІV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, колегії МВС від 17.01.2012 №1/км/1, Присяги працівника органів внутрішніх справ України і зобов'язання, наданого ним під час служби в органах внутрішніх справ України, наказів МВС від 23.09.2009 року №411 24.03.2010 №90, службової телеграми МВС України від 29.04.2014 року №7844/ЧБ, Постанови Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ , національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою агресором» від 27.01.2015 року № 129 -VІІІ, що виразилося у розміщенні в салоні автомобіля ОСОБА_1І, антипатріотичної символіки сепаратистського прояву, а саме георгіївських стрічок та стрічки з кольорами прапора Російської Федерації, що спричинило шкоду іміджу та авторитету органів внутрішніх справ, продемонструвавши неповагу до інтересів суспільства та держави, а також дискредитувало звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури майора міліції ОСОБА_1 . Також у висновку було зазначено про необхідність звільнити позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Також у висновку відповідач зазначив про внесення змін до п. 2 наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 30.04.2015 року № 37 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 (М-121178), ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури за п.64 «ж» (за власним бажанням) та вважати його звільненим за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.168-171).

На підставі затвердженого висновку службового розслідування відповідач прийняв наказ № 28 в/с від 01.05.2015 року про накладання дисциплінарного стягнення на ад'юнкта денної форми навчання докторантури та ад'юнктури майора міліції ОСОБА_1 (а.с.167).

01.05.2015 року відповідач прийняв наказ № 39 о/с по особовому складу, яким вніс зміни до п.2 наказу №37 від 30.04.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.19).

З огляду на матеріали справи, відповідач направив позивачу поштою копії зазначених вище документів про результати службового розслідування та внесення змін до наказу 37 о/с від 30.04.2015 року та прийняття наказу 28 в/с від 01.05.2016 року. Підтвердження отримання позивачем зазначених документів є поштове повідомлення з відміткою про вручення ОСОБА_1 06.05.2015 року поштового відправлення (а.с.153-154).

12.06.2015 року відповідач направив лист позивачу про необхідність прибуття ОСОБА_1 до відділу кадрового забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ для отримання обхідного листа та про необхідність мати при собі службове посвідчення працівника міліції та жетон з особистим номером (а.с.161-162).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регламентований Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року (надалі - Положення №114).

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

З огляду на статтю 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» , дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. За вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом (ст.5 Дисциплінарного статуту).

Віповідно до ст..7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» : «Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя,здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку».

Статтею 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначені види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, серед яких є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Окремо пунктами 66 і 67 Положення №114 передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення. Так, п.66 цього ж Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

З сукупного аналізу, зазначених вище норм права, слідує, що під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ. Тобто, вчинком, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, є скоєння працівником міліції дій чи бездіяльності, які гублять честь і завдають шкоди органам внутрішніх справ, підриваючи до них довір'я з боку населення, які є несумісними з нормами професійної етики і принципами моралі. Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Таким чином, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу. Факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення (ч.5 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі по тексту - Інструкція).

Зазначена Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні (пункт 1 Інструкції).

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу (далі по тексту - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції ).

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача за дискредитацію, суд погоджується з позицією відповідача, який виходить з того, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Так в судовому засіданні позивач не заперечував проти того факту, що в салоні його автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася георгієвська стрічка та стрічка з кольорами прапора Російської Федерації, що і стало причиною інциденту 30.04.2015р.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що дана символіка носить антипатріотичний та сепаратистський характер. На думку суду, розміщення такої символіки в салоні власного автомобіля особою, яка несе службу в органах внутрішніх справ, в час, коли Верховною Радою України в постанові від 27.01.2015р. визнано, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак, внаслідок чого гинуть громадяни України, є демонстрацією з боку позивача неповаги до інтересів суспільства та держави. Такі дії позивача дискредитують звання рядового та начальницького складу ОВС, наносять шкоду іміджу та авторитету ОВС .

Щодо тверджень позивача про протиправність його звільнення підчас знаходження на лікарняному, суд зазначає наступне. Правовідносини по даній справі регламентуються спеціальним законодавством: Законом України «Про міліцію», Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р., Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991 р. №114,. - нормативними актами, які не передбачають гарантії щодо звільнення особи, яка перебуває на лікарняному. Таким чином, суд вважає, правомірним наказ щодо звільнення позивача.

Суд дійшов висновку, що відповідач правомірно прийняв оскаржувані накази, висновок прийнятий з дотриманням норм права, а тому позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають

суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Узадоволенні адміністративного позову відмовити..

2. Копії постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 01.04.2016 року

Суддя О.Я. Бойко

01 квітня 2016 року.