Справа № 148/442/16-а
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/442/16-а
Провадження №2-а/148/22/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Штифурко Л.А.,

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання поновити виплату пенсії з 25 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області та, починаючи з 16 березня 2007 року, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», призначену з урахуванням норм Закону України «Про державну службу».

З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачу призначеної пенсії у звязку зі змінами в законодавстві. На його звернення до відповідача від 03.02.2016 року щодо поновлення виплати пенсії, листом від 04.03.2016 року № 222/13-12/02/1 відповідач відмовив йому у цьому з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», та тим, що він продовжує працювати на посаді державного службовця.

Позивач вважає, що своєю відмовою поновити виплату пенсії відповідач порушує його права, тому просив визнати неправомірною бездіяльність УПФУ у Тульчинському районі Вінницької області щодо не поновлення виплати пенсії за віком та зобовязати поновити йому виплату пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Ухвалою суду від 26 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 в частині вимог за період з 01.06.2015 року по 24.08.2015 року включно залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив. Надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Також зазначив, що на посаді консультанта організаційного відділу Тульчинської районної ради, яка віднесена до посад державної служби, він працював до 29 лютого 2016 року. З 01 березня 2016 року він працює на посаді методиста з профорієнтаційної роботи у Тульчинському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Тульчинської РДА Вінницької області, яка не повязана з державною службою. А тому просив визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення йому виплати пенсії неправомірною та зобовязати відповідача поновити йому виплату пенсії за віком, починаючи з 25 серпня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Представник відповідача УПФУ в Тульчинському районі Вінницької області позов не визнала та зазначила, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, яким внесено зміни, зокрема, до ст. 37 Закону України «Про державну службу», в якій зазначено, що у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у період роботи на посадах , які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Оскільки позивач станом на 01.04.2015 року працював на посаді консультантом організаційного відділу Тульчинської районної ради, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та саме у відповідності до вимог цього закону йому була призначена пенсія, то з 01.04.2015 року йому припинено виплату пенсії. Також зазначила, що виплата пенсії позивачу буде поновлена з 01.03.2016 року, бо він звільнився з посади, яка відносилась до державної служби

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, що встановлено згідно пенсійного посвідчення серії АД № 383999, виданого 02.09.2004 року, та відповідно до посвідчення серії А №099280, виданого 09.04.1999 року, він є особою, яка постраждала внаслідокЧчорнобильської катастрофи 1 категорії. (а.с. 8),

З матеріалів оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи судом встановлено, що пенсія за віком призначена ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно довідки Тульчинської районної ради Вінницької області від 22 лютого 2016 року ОСОБА_1 працює консультантом організаційного відділу Тульчинської районної ради (а.с.9).

З довідки Тульчинського міжшкільного НВК від 17.03.2016 року та записів у трудовій книжці № 870, заповненої 24 травня 1974 року, встановлено, що з 01.03.2016 року ОСОБА_1 працює методистом з профорієнтаційної роботи Тульчинського міжшкільного НВК Тульчинської РДА.

Також судом встановлено та не заперечено сторонами, що починаючи з 01 квітня 2015 року УПФУ у Тульчинському районі Вінницької області припинило позивачеві виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

03 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, посилаючись на те, що припинення виплати йому законно призначеної пенсії, порушує його права, просив поновити її виплату (а.с.6).

Листом від 04 лютого 2016 року № 222/13-12/02/1 відповідач повідомив позивача, що підстави для поновлення виплати пенсії відсутні, оскільки він працює на посаді державного службовця, яка дає право на призначення пенсії у відповідності з Законом України «Про державну службу», а тому відповідно до норм Закону України № 213-VIII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», Про статус народного депутата», «Про судоустрій і статус суддів» тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року пенсія не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновиться (а.с. 7).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції чинній з 01.04.2015 року) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працював позивач, дійсно давала право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», в звязку з чим відповідачем правомірно не виплачувалась пенсія позивачу.

Разом з тим, в п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII визначено, що в разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народних депутатів України», «Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митних кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року не прийнятий, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» підстави для припинення виплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до цього Закону, відпали. З огляду на вказане, суд вважає, що не поновивши виплату пенсії позивачеві, відповідач допустив бездіяльність, яку слід визнати неправомірною та зобовязати його поновити вказану виплату. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1, за період з 01.06.2015 року по 24.08.2015 року включно залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, така виплата має бути поновлена в межах строку звернення до суду, а саме з 25 серпня 2015 року. Крім того, судом встановлено, що з 01.03.2016 року позивач працює на посаді, не повязаній із державною службою, а тому таку виплату слід поновити йому по 29.02.2016 року.

Відповідно вимог ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав пенсіонерів.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При встановлених обставинах та досліджених доказах суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 159-163, 186 КАС, ст.ст. 8, 22, 55, 95, 64, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообовязкове страхування», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання поновити виплату пенсії з 25 серпня 2015 року задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 25 серпня 2015 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 25 серпня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Л.А. Штифурко