Справа № 808/768/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2016 рокусправа № 808/768/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Іванова С.М.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 808/768/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Аграрний дім» до Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Помилуйко О.В. служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Аграрний дім» звернулося до суду з позовом до Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18515030 від 05.01.2015, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно Помилуйко О.В. Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області;

- зобов'язати Відповідача здійснити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :02:014:0001, площа 55,7511 га), що розташована на території Дорожнянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (за межами населеного пункту), за ПАТ "Аграрний дім".

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18515030 від 05.01.2015, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно Помилуйко О.В. Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог обгрунтовано тим, що позивач надав державному реєстратору документи, необхідні для здійснення реєстрації права оренди на земельну ділянку, а рішення державного реєстратора про відмову у здійснення реєстраційної дії винесено без врахування вимог ст.ст. 15, 16, 17, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 36, 37, 38 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 (далі - Порядок).

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Відповідача здійснити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :02:014:0001, площа 55,7511 га), що розташована на території Дорожнянської сільської ради Гуляйпільського району, Запорізької області (за межами населеного пункту), за ПАТ "Аграрний дім", суд зазначив, що належним способом захисту права позивача у судовому порядку є скасування рішення державного реєстратора про відмову у реєстрації майнового права, що виключає повторну протиправну відмову в реєстрації з тих же підстав.

В той же час, повноваження щодо реєстрації права оренди земельної ділянки належать виключно Державній Реєстраційній службі. Суд не може перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень, які відносяться виключно до компетенції цих органів.

Отже, у вимозі про зобов'язання відповідача здійснити реєстрацію права оренди необхідно відмовити.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Реєстраційна служба Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність рішення суду обставинам справи, просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивача у задоволенні позовним вимог у повному обсязі.

Так відповідач вказує, що згідно п.п.2.9 ч.2, ч.4 ст.9, ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належними відповідачами у справах про оскарження рішень щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень є державні реєстратори. З огляду на вищевикладене, реєстраційна служба Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області не є належним відповідачем у справі, оскільки суб'єктом, який наділений повноваженнями щодо реєстрації прав на нерухомість, є державний реєстратор речових прав на нерухоме майно.

Відповідач також вказує, що основною підставою для відмови в державній реєстрації речового права стала відсутність реєстрації права власності держави на земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0001, який зазначено лише в наказі від 24.09.2014 року, та в заяві про державну реєстрацію іншого речового права, при цьому посилання на кадастровий номер відсутні і в договорі оренди і в наданих додаткових угодах. Відсутність державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку була встановлена реєстратором за результатами пошуку відомостей з реєстрів № 32009600 від 05.01.2015 року.

Посилання позивача та суду на норми ст.. 41 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими визначені особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, які полягають, зокрема в одночасності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку з державною реєстрацію похідного речового права на неї, відповідач вважає безпідставним, оскільки розпорядження Гуляйпільської РДА від 05.05.2004 року № 155 про передачу земельної ділянки в оренду, яке б вважалося заявою держави про здійснення державної реєстрації права власності держави на зазначену земельну ділянку, і надавало б право реєстратору здійснити реєстрацію права власності держави, яке б відповідало переліченим вимогам, позивачем не надавалося. Не надавався також і Витяг з ДЗК про державну реєстрацію земельної ділянки. Оскільки вказані документи позивачем не надавались, то й підстав для проведення одночасної реєстрації права власності та права оренди у реєстратора не було.

Додаткова угода про поновлення договору оренди землі від 16.08.2004 року без дати та номера, що була додана до заяви про державну реєстрацію іншого речового права позивачем, укладена до договору, строк якого закінчився, що суперечить нормам ст..33 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, державним реєстратором не була встановлена відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, що є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації речових прав відповідно до ст.. 24 Закону.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, як законну та обгрунтовану.

Позивач, зокрема, вказує, що державний реєстратор Помилуйко О.В. була присутня у судових засіданнях, в тому числі 22.04.2015 року, про що зазначено у вступній частині постанови, надавала пояснення суду, заперечувала проти позову, задавала питання представникам позивача та користувалась всіма іншими правами, передбаченими КАС України. Отже, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Позивач також зазначає, що посилання відповідача на відсутність розпорядження Гуляйпільської РДА від 05.05.2004 року № 155 та витягу з Державного земкадастру є безпідставними, оскільки про названі обставини у рішенні державного реєстратора не йдеться.

Крім того, згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», п.134 Постанови КМУ № 703 від 22.06.2011 року у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення держреєстрації прав, держреєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що можуть бути підставою для його прийняття.

Отже, про відмову у здійсненні реєстрації у такому випадку не йдеться.

Щодо решти доводів відповідача, то вони спростовані у судовому рішенні, винесеному у відповідності до чинного законодавства.

У зв'язку із необхідністю залучення та сповіщення державного реєстратора Помилуйко О.В. судом апеляційної інстанції 19.11.2015 року проголошено ухвалу про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 23.02.2016 року представники позивача доводи та вимоги, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, підтримали.

Представник відповідача та державний реєстратор до суду не прибули.

23.03.2016 року до суду надійшла заява, підписана державним реєстратором Помилуйко О.В., яка згідно заяви діє на підставі довіреності від 04.011.2015 року, виданої відповідачем.

У заяві зазначено, що дії та рішення державного реєстратора відповідали нормам ч.2 ст.9, ч.1 ст.16, ч.1 ст.19, ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (далі Закон № 1952- IV).

Також зазначено, що жодним законодавчим актом не передбачено обов'язок державного реєстратора перед здійсненням відмови в державній реєстрації зупинити розгляд заяви. Позивач неодноразово був на особистому прийомі у державного реєстратора, йому надавався перелік документів, які необхідно подавати на реєстрацію, і зазначались істотні умови, які повинні бути в договірних документах.

Ч.4 ст.15 Закону № 1952-IV встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Подані документи не відповідали законодавству: в додатковій угоді не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, не зазначено дати в додатковій угоді, не зазначено наказ, що є підставою для укладення додаткової угоди, наказ прийнято поза межами строку, встановленого ст..33 Закону України «Про оренду землі», що є спеціальним законодавчим актом, надано довіреність на представника із «протермінованим» строком.

Заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до матеріалів облікової справи № 18515030 ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 13.01.2014 б/н (термін дії якої закінчився 31.12.2014), 05.01.2015 року було подано заяву про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку, що розташована на території Дорожнянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, кадастровий номер :02:014:0001 разом з документами: квитанції про сплату державного мита та за надання витягу з Державного реєстру речових прав, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2, копія довіреності б/н від 13.01.2014, копія наказу про прийняття на посаду № 98-к від 01.11.2012, копія наказу від 08.01.2014 № 1-п/тр, копія свідоцтва про державну реєстрацію А00 № 639290, копія Статуту ПАТ "Аграрний Дім", копія договору оренди ви 16.08.2004 укладеного між Гуляйпільською РДА та ЗАТ "Аграрний Дім", копія додаткової угоди від 28.03.2008 укладена між Гуляйпільською РДА та ЗАТ "Аграрний Дім", один примірник оригіналу додаткової угоди б/н із зазначенням сторін ГУ Держземагенства Запорізькій області га ПАТ "Аграрний Дім", наказ № 8-396/15-14-СТ від 24.09.2014 засвідчений його видавником в одному примірнику.

За результатами розгляду вказаної заяви, державним реєстратором, з посиланням на ч.2 статті 9, п.4. 5-2 ч. 1 ст. 24 3акону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952 - IV (із змінами та доповненнями), пп. 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за № 868 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації іншого речового права № 18515030 від 05.01.2015 року.

Як свідчить зміст зазначеного рішення, відмову обгрунтовано тим, що заяву подано за відсутності державної реєстрації права власності на земельну ділянку при відсутності державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, що є порушенням ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.5,6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки додаткова угода без зазначення дати про поновлення договору оренди землі, укладена з порушенням встановленого строку, а саме ст.. 33 Закону України «Про оренду землі».

Названа додаткова угода про поновлення (продовження) договору оренди землі від 16.08.2004 року (зареєстрований 16.08.2004 № 020) та внесення змін до нього, укладена з особою, а саме Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області, що не є стороною за договором оренди землі від 16.08.2004 року.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що обставини, зазначені у рішенні державного реєстратора, не можуть бути підставою для відмови у державній реєстрації права оренди земельної ділянки, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв'язку з їх розмежуванням" від 14.05.2013 № 233-VII, яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) визначені особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної власності, які полягають в одночасності державної реєстрації права власності держави на земельну ділянку з державною реєстрацією похідного речового права на неї, у тому числі при поновленні чи внесенні змін до існуючих договорів, за якими виникають похідні речові права.

У разі здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, похідних від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності держави на зазначені земельні ділянки, відповідний орган виконавчої влади зобов'язаний одночасно подати до органу державної реєстрації прав відповідну заяву про державну реєстрацію права власності держави на вказані земельні ділянки. Рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку (абз.7 ч. 1 ст. 16 Закону).

Статтею 170 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч.2 ст.326 ЦК України).

До 01.01.2013 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ч. 4 ст. 122 ЗК України в редакції до 2013 року).

З 01.01.2013 повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Державного земельного агентства України та його територіальних органів (Закон України від 06.09.2012 № 5245Л/І "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності").

Відтак від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а, отже, районні державні адміністрації з 2013 року не наділенні такими повноваженнями.

Таким чином, Законом встановлено імперативну норму щодо обов'язковості проведення державної реєстрації права власності держави на земельну ділянку, яка сформована із земель державної власності, за відсутності такої реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), одночасно з державною реєстрацією речового права на таку земельну ділянку, що є похідним від права власності.

Рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у користування, яким у даному випадку є Наказ Головного управління Держземагенства у Запорізькій області № 8-396/15-14 СГ "Про поновлення договору оренди земельної ділянки" від 24.09.2014 (далі Наказ), подається правонабувачем (орендарем), який є уповноваженою особою власника земельної ділянки (ч. 7 ст. 16 Закону) одночасно з заявою про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності.

До бази даних про реєстрацію заяв вносяться відомості про суб'єкта права власності на підставі даних, що містяться у Наказі.

Оскільки Наказ вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави, у заяві про державну реєстрацію прав (щодо права власності) не зазначаються відомості про уповноважену особу відповідного органу виконавчої влади й така заява не скріплюється підписом заявника.

Позивачем, як уповноваженою державою особою, було надано Відповідачу Наказ ГУ Держземагенства у Запорізькій області, заяву Позивача про державну реєстрацію права оренди, документ, за яким виникає право оренди (додаткова угода до Договору від 24.09.2014, тобто надано документи, передбачені пунктами 36, 37, 38 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 (далі - Порядок). Отже, доводи відповідачів стосовно того, що заяву подано за відсутності державної реєстрації права власності на земельну ділянку при відсутності державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, що є порушенням ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не можна визнати законними та обґрунтованими.

Другою підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації є посилання державного реєстратора на невідповідність діючому законодавству угоди про поновлення (продовження) договору оренди землі від 16.08.2004 року, укладеної між ПАТ «Аграрний дім» та Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області на підставі наказу названого Головного управління від 24.09.2014 року № 8-396/15-14-СТ.

З зазначеними доводами також не можна погодитись, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог ч. ч. 2, 3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" №161-XIV від 06.10.1998 (далі - Закон № 161-XIV) Позивач своєчасно повідомив орендодавця (ГУ Держземагенства у Запорізькій області) про намір скористатися переважним правом на укладення договору землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) та надав проект додаткової угоди, що підтверджується клопотанням № 67 від 07.05.2014.

Згідно ч. 5 ст.33 Закону № 161-XIV "орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення".

Орендодавець у місячний термін, як то передбачено ч. 5 ст.33 Закону №161-XIV, не прийняв рішення про поновлення Договору та не уклав з орендарем додаткову угоду про поновлення Договору. Але, й не надіслав лист - повідомлення про відмову в поновленні Договору та відповідне рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону №161-XIV у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач не отримав протягом одного місяця після закінчення строку договору (до 16.09.2014) листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновлені Договору.

24.09.2014 на підставі Наказу орендодавця укладено додаткову угоду від 24.09.2014 про поновлення (продовження) Договору.

Дана норма Закону 161-XIV не передбачає обов'язкового прийняття рішення органом виконавчої влади. Проте, Наказ орендодавцем було видано з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15-1 ЗК України розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання їх у користування належить по повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, в межах, визначених цим Кодексом.

Підставами набуття юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таке положення узгоджується з вимогами ст. 16 Закону № 161-XIV, згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 161-XIV поновлення договору оренди землі - укладення договору оренди землі на новий строк.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням. Положення ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV не передбачають автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки.

Дані висновки підтверджуються Постановою Верховного Суду України від 01.10.2013.

Отже, додаткову угоду про поновлення Договору від 24.09.2014 укладено відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону №161-XIV, у зв'язку з чим Відповідач дійшов помилкового висновку щодо прийняття Наказу орендодавцем поза межами строку.

Відповідно до Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (набрав чинності 01.01.2013), ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, п. 4 пп. 6-1 "Положення про Державне агентство земельних ресурсів України", затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб у власність чи користування передають Державне агентство земельних ресурсів та його територіальні органи.

Наказом Держземагентства України від 28.02.2013 № 72 "Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб" затверджено Методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб.

Отже, доводи Відповідача про укладання додаткової угоди про поновлення (продовження) договору оренди землі з неналежною особою є безпідставними.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" поновлення договору оренди землі - це укладення договору оренди землі на новий строк. В даному випадку не йдеться про розірвання договору, що спричиняє припинення договірного зобов'язання (ч. 2 ст. 653 ЦК України) або лише про внесення змін до нього - зміна зобов'язань сторін (ч. 1 ст. 653 ЦК України), а тому посилання Відповідача в Рішенні на ч. 1 ст. 651 ЦК України є необґрунтованим.

Таким чином, підстави, виходячи з яких позивачу було відмовлено у реєстрації речового права, не можна визнати законними та обґрунтованими, що відповідно до ч.2 ст.3 КАС України є підставою для скасування рішення державного реєстратора № 18515030 від 05.01.2015 року.

Доводи відповідача стосовно того, що в рішенні йшлося про відсутність дати укладення додаткової угоди про поновлення (продовження) договору оренди, не приймаються судом, виходячи з такого.

Згідно змісту рішення № 18515030 від 05.01.2015 року, в ньому зазначено: «у додатковій угоді про поновлення (продовження) договору оренди землі від 16.08.2004 року № 020 та внесення змін до нього не зазначена дата його укладення, не вказано номер і дата рішення орендодавця щодо зміни істотних умов договору». Оскільки йдеться про відсутність дати «його» укладення, зміст рішення державного реєстратора дає підстави вважати, що йдеться про відсутність дати договору оренди землі, яка зазначена вище як 16.08.2004 року.

Отже, рішення в цій частині не можна визнати зрозумілим та таким, що відповідає нормам ч.3 ст.2 КАС України.

Посилання відповідача на те, що підставою для відмови в державній реєстрації речового права стала відсутність відомостей про кадастровий номер земельної ділянки в договорі оренди та додаткових угодах, витягу з ДЗК, а також довіреності представника заявника з належним строком дії, не приймаються судом, оскільки про названі обставини в рішенні не йдеться, що виключає необхідність оцінки названого рішення, виходячи з обставин, зазначених вище та норм ст.. 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

При цьому слід зазначити, що скасування протиправного рішення не виключає можливості відмови в реєстрації речового права з підстав, передбачених законодавством, а має наслідком запобігання неправомірній відмові вдруге.

Зазначене, зокрема, випливає із змісту рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні вимог про спонукання відповідача здійснити реєстрацію речового права.

Що стосується складу учасників, слід зазначити, що державний реєстратор Помилуйко О.В. приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції як представник відповідача та була залучена у якості сторони по справі судом апеляційної інстанції

Отже, рішення суду першої інстанції є вірним по суті, що згідно ч.2 ст.200 КАС України виключає підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 808/768/15 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 30.03.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: С.М. Іванов