Справа № 757/46224/15-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив зобов'язати відповідача передати його заяву про поновлення пенсії уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями щодо передачі своїм територіальним органам заяв про поновлення виплати пенсії, і що заява позивача була розглянута в порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 1997 року постійно проживає у Державі Ізраїль.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі №0107/9348/2012 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим та Головного управління Держаної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим: зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим поновити позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 29 березня 2012 року.

Позивач стверджує, що зазначене судове рішення було виконане територіальним органом Пенсійного фонду України й пенсія йому виплачувалась до моменту окупації півострова Крим.

09 листопада 2015 року засобами поштового зв'язку представник позивача направив до Пенсійного фонду України звернення від 06 листопада 2015 року, до якого додавались копії документів, що ідентифікують позивача, документа, що підтверджує повноваження представника, копія вищевказаного рішення апеляційного адміністративного суду та заява про поновлення виплати пенсії. Зазначене звернення отримане адресатом 11 листопада 2015 року.

Позивач зазначає, що відповідь на звернення отримав 26 листопада 2015 року. Із листа Пенсійного фонду України випливає, що зазначений орган повідомив заявника про те, що судові рішення є обов'язковими до виконання, і якими нормами законодавства регулюються відносини, пов'язані з їх виконанням, а також процитував зміст статті 8 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, Пенсійний фонд України повідомив, що на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя органи Пенсійного фонду України не функціонують.

Уважаючи, що відповідачем неналежно розглянуто його заяву, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заявою, у розумінні цього Закону, є звернення із проханням, зокрема, про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів.

Статтею 15 цього Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені статтею 19 Закону.

Відповідно до вказаної правової норми, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, серед іншого, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно приписів статті 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Наведені норми свідчать про те, що громадяни України мають право звернутись до органу державної влади із заявою (проханням) про сприяння у реалізації своїх соціально-економічних та особистих прав і законних інтересів. До вказаних прав відноситься, зокрема, право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення у старості, яке реалізується шляхом отримання пенсії.

Органи державної влади зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно розглядати та перевіряти заяви громадян, забезпечувати поновлення порушених прав шляхом прийняття відповідних рішень, якщо порушені у заявах питання відносяться до їх компетенції.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до повноважень цього органу, він у термін не більше п'яти днів пересилає звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Як убачається із матеріалів справи, позивач має право на отримання пенсії в Україні, що підтверджене постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі №0107/9348/2012. Цим судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим поновити позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 29 березня 2012 року.

Унаслідок окупації частини території Автономної Республіки Крим, де було розташоване головне управління Пенсійного фонду України, що зобов'язане здійснювати позивачу пенсійні виплати, зазначений орган не функціонує.

Особливості діяльності державних органів в умовах особливого правового режиму тимчасово окупованої території, додержання та захисту прав людини і громадянина визначені Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до частини другої статті 7 цього Закону виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зазначений Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №234 (далі - Порядок №234).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи).

Отже, до обов'язків Пенсійного фонду України віднесено визначення його територіального органу, якому належить здійснювати пенсійне забезпечення громадян України, які мають право на отримання пенсії, і фактично не отримують її внаслідок окупації Автономної Республіки Крим.

Зазначений обов'язок кореспондується із обов'язком правління Пенсійного фонду України спрямовувати та контролювати діяльність виконавчої дирекції Пенсійного фонду та підвідомчих їй територіальних органів (пункт 8 частини першої статті 61 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), а також обов'язком Пенсійного фонду України організовувати, координувати та контролювати роботу головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах, районах у містах, а також управлінь у містах та районах, зокрема, щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій (підпункт 5 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, призначення і виплата пенсії належать до компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-4, на виконання пункту 2 Порядку №234, визначено, що органами, які здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, є головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - щодо пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також управління Пенсійного фонду України в Генічеському, Каланчацькому, Новотроїцькому та Чаплинському районах Херсонської області - щодо осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів.

Згідно абзацу першого пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-2), заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Наведені нормативно правові акти визначають порядок реалізації права осіб, які проживають (зареєстровані) на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, на отримання (поновлення виплати) пенсії. Разом з тим, ними не встановлено порядку реалізації права на пенсію громадянами, які не зареєстровані на вказаній території і проживають на території іншої держави, з якою Україною не укладено міжнародного договору (угоди) у галузі пенсійного забезпечення, але обов'язок щодо здійснення їм відповідних виплат територіальним органом Пенсійного фонду України, розташованим на окупованій території, підтверджений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Аналізуючи обставини справи та приведені норми, судова колегія враховує, що Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 дійшов висновку, що положеннями пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, позбавила права пенсіонерів на отримання пенсії у старості, поставивши їх у непропорційну та безпідставну залежність від місця проживання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 лютого 2014 року в справі «Пічкур проти України», обставини якої полягають у запереченні Урядом України права заявника на отримання пенсії за обставин виїзду останнього за кордон, дійшов висновку, що в даному випадку державою допущено порушення статті 14 Конвенції, якою заборонено дискримінацію, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, якою захищається право власності.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України висновки Конституційного Суду України та практика Європейського суду з прав людини є обов'язковими для врахування судами.

Отже, у відповідності до наведених висновків Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, судовим рішенням, яке набрало законної сили (у справі №0107/9348/2012), поновлено порушені права позивача, як громадянина України, на отримання пенсії незалежно від обраного ним місця (країни) постійного проживання. Проте, на даний час, унаслідок прогалин у законодавстві, позивач позбавлений можливості реалізації даного права.

За таких обставин, виходячи із аналогії закону, вирішення питання про поновлення виплати позивачу пенсії слід віднести до того ж порядку, що визначає відповідне право осіб, які зареєстровані та проживають на тимчасово окупованій території, тобто до компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України, визначених постановою Правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-4.

Оскільки постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі №0107/9348/2012 визначено, що здійснювати нарахування та виплату позивачу пенсії зобов'язане Головне управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, з урахуванням постанови Правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-4, питання поновлення виплати пенсії позивачу, яка припинена внаслідок окупації Кримського півострова, відноситься до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Пенсійний фонд України, виходячи із установлених Законом України «Про звернення громадян» обов'язків сприяти реалізації заявником його соціальних прав, забезпечувати їх поновлення, зобов'язаний був, відповідно до частини третьої статті 7 цього Закону, враховуючи його компетенцію, передати звернення позивача від 06 листопада 2015 року територіальному органу, якому належить здійснювати пенсійне забезпечення громадян, які мають право на отримання пенсії, і фактично не отримують її внаслідок окупації Автономної Республіки Крим. У даному випадку - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Натомість, Пенсійний фонд України, порушивши вказаний порядок розгляду звернення, надав позивачу відповідь, яка за змістом не може вважатись належною, і здійсненою за наслідками об'єктивного та всебічного розгляду звернення, адже не відповідає на порушені позивачем у зверненні питання та жодним чином не сприяє реалізації його прав та інтересів.

З огляду на вищевикладене, відповідач при розгляді звернення позивача діяв протиправно.

Тому, вимоги позивача про зобов'язання відповідача передати його заяву про поновлення пенсії уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України підлягають задоволенню.

Зазначене залишилось поза увагою суду, в результаті чого та внаслідок порушення норм матеріального права, прийнято неправильне рішення у справі.

Отже, доводи апелянта знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, постанова суду першої інстанції, на підставі пункту 3 статті 198 та пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 254 КАС України,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року скасувати.

Адміністративний ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати Пенсійний фонд України передати звернення ОСОБА_2 від 06 листопада 2015 року разом із усіма доданими до нього письмовими матеріалами щодо поновлення пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.