Справа № 817/1939/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1939/15

18 березня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2,

відповідача-1: Прокоп'юк Р.А.,

відповідачів 2-3: представники не прибули,

третьої особи на стороні відповідача: представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Раїси Андріївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інни Василівни, Рівненського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7
про визнання незаконним та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Раїси Андріївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інни Василівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 № 11728353, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А.; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2015 № 20536170, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В.

В обґрунтування позову зазначає, що дії державного реєстратора Прокопюк Р.А. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11728353 від 19.03.2014, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1, є неправомірними та незаконними, а рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частку у квартирі по АДРЕСА_1 та водночас не прийнято рішення про скасування права власності на 1/2 частку у квартирі по АДРЕСА_1, яке існує у ОСОБА_5, а також вказаним рішенням її право спільної сумісної власності у цій квартирі припинено, цим самим визначено спосіб виконання рішення суду, якого державний реєстратор не дотримався. Водночас, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 № 11728353 за ОСОБА_7, відчужувач за договором довічного утримання, на підставі якого ОСОБА_5 набув у власність квартиру, ОСОБА_8 був живим, відтак обтяження зі спірної квартири зняте не було, а за таких обставин вчинення реєстраційних дій щодо переходу прав на об'єкт нерухомого майна є незаконними.

Також, на переконання позивача, дії державного реєстратора Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Бенедищук Інни Василівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20536170 від 06.04.2015, яким вирішено зареєструвати за ОСОБА_5 1/2 частки на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є неправомірними та незаконними, а рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки реєстраційна дія Бенедищук І.В. не відповідала заявленій вимозі ОСОБА_5

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити повністю.

Відповідач-1 Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Раїса Андріївна, позов не визнала, подала письмове заперечення (а.с.40-41). В судовому засіданні пояснила, що 19.03.2014 державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 проведено на підставі рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 у справі №569/20354/13-ц, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку у квартирі по АДРЕСА_1, припинивши її право спільної сумісної власності у цій квартирі. З даного судового рішення встановлено, що договір довічного утримання на підставі якого позивач набув право власності на квартиру є недійсним, оскільки рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27.08.2012 договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.01.2008, згідно з яким відбувся перший перехід права власності на квартиру без згоди ОСОБА_7, визнаний недійсним в повному обсязі. У зв'язку з чим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину не потребується.

Також вказала, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 № 11728353, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 зареєстровано право часткової власності на 1/2 частку у квартирі, заборони на її відчуження не існувало, адже договір довічного утримання на підставі якого позивач набув право власності на квартиру вже був недійсним.

На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

Відповідач-2 Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інна Василівна, в судове засідання не прибула, причини не прибуття суду не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Судом не визнавалась обов'язкова участь відповідача-2 в судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача-2 на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

В судовому засіданні 13.11.2015 протокольною ухвалою залучено до участі у справі третього відповідача Рівненське міське управління юстиції.

Представник відповідача-3 Рівненського міського управління юстиції в судовому засіданні 27.11.2015 підтримала заперечення відповідача-1. Додаткового пояснила, що при винесенні оскаржуваних рішень державні реєстратори діяли правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства України. У зв'язку з чим, просила відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

В судове засідання призначене на 18.03.2016 представник відповідача-3 Рівненського міського управління юстиції не прибула, причини неприбуття суду не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Судом не визнавалась обов'язкова участь представника відповідача-3 в судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача-3 на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

В судовому засіданні 18.09.2015 протокольною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні надав пояснення, які відповідаю наведеному в письмовому запереченні (а.с.85). Зокрема пояснив, що державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на 1/2 частку квартири в АДРЕСА_1 є законною і обґрунтованою. Державні реєстратори виконували рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку вказаної квартири. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи на стороні відповідача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1996 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.47).

З матеріалів справи встановлено, що у 2007 році ОСОБА_9 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_7 про визнання часткового запису в свідоцтві про право власності на житло недійсним, визнання права власності.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 10.10.2007 у справі №2-2545/2007 позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено повністю. Визнано недійсним наказ №10 від 08.07.1996 про надання дозволу на приватизацію квартири у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого 08.07.1996 ВАТ "Рівнеазот", в частині включення до дозволу на приватизацію, як члена сім'ї ОСОБА_7. У свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1 запис як член сім'ї ОСОБА_7 - визнано недійсним і припинено її право власності на вказану квартиру і реєстрацію Рівненським бюром технічної інвентаризації за №82 запис як член сім'ї ОСОБА_7 - визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_9 право власності на цілу квартири АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_7 і з її членами сім'ї ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 та інших осіб, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 без надання іншого благоустроєного житла (а.с.70-73).

У зв'язку з чим, 28.01.2008 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_9 (а.с.69).

30.01.2008 шляхом укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_9 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 для ОСОБА_12 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо не існувало. Право власності ОСОБА_12 зареєстровано 19.02.2008.

Судом встановлено, що в червні 2008 року ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду Рівненської області із апеляційною скаргою на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 та заявою на поновлення строку апеляційного оскарження. Ухвалою Рівненського апеляційного суду Рівненської області заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.09.2008 шляхом укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_12 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 для ОСОБА_13 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо не існувало. Право власності ОСОБА_13 зареєстровано 27.10.2008.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2008 у справі №2-9302/08 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення спору. Виконання ухвали доручено першій Державній Рівненській нотаріальній конторі.

Відповідно до листа №2147/01-16 від 23.11.2015, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2008 у справі №2-9302/08 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в період грудень 2008 року та у 2009 році на виконання до першої Державній Рівненської нотаріальної контори не надходила (а.с.63), а тому в реєстрі обтяжень відповідного запису вчинено не було.

05.11.2009 шляхом укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_13 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 для ОСОБА_8 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо в реєстрі не існувало. Право власності ОСОБА_13 зареєстровано 11.11.2009.

З матеріалів справи встановлено, що 27.11.2009 між ОСОБА_8 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) укладено договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі за № 1216, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., яким ОСОБА_8 передано у власність належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_5 зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно (а.с.157-158).

27.11.2009 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження (заборона на нерухоме майно) спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання № 1216 від 27.11.2009 - реєстраційний номер 9291562.

Під час укладення договору довічного утримання жодної заборони на відчуження, арешту, тощо в реєстрі не існувало, що підтверджується витягом з матеріалів справи №02-05 том №1 "Договори довічного утримання (догляду) та документи, на підставі яких вони посвідчу вались" приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу, Бештинарської Н.О. за 2009 рік (а.с.64-68).

Право власності ОСОБА_5 зареєстровано 15.01.2010, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно та довідкою про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-10,12).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2010 у справі №2-146/10 в задоволені позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7, Відкритого акціонерного товариства "Рівнеазот", третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання частково недійсним наказу та свідоцтва про право власності на житло - відмовлено за безпідставністю (76-78).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненськох області від 11.04.2012 у справі №2-3225/11 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу і довічного утримання недійсними, повернення квартири у власність, вселення позивачки та виселення відповідача ОСОБА_5 задоволено частково.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_17 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_9 із ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. та зареєстрований в реєстрі № 209, а також договір довічного утримання стосовно цієї ж квартири, укладений 27 листопада 2009 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., визнано частково недійсними. Визнано право приватної спільної (сумісної) власності позивачки ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_7 вселено у квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27.08.2012 апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 11.04.2012 у справі №2-3225/11 скасовано. Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу і довічного утримання недійсними, повернення квартири у власність, вселення позивачки та виселення відповідача задоволено частково. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_17 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_9 із ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. та зареєстрований в реєстрі № 209, визнано недійсним. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.79-81).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 29.10.2013 у задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання права на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Рішення Рівненського міського суду від 29.10.2013 скасовано. Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог - комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" про визначення частки квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності, задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1, припинивши її право спільної сумісної власності у цій квартирі (а.с.82-83). Вказане судове рішення набрало законної сили з моменту проголошення, тобто 22.01.2014.

Суд встановив, що 14.03.2014 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області надійшла заява ОСОБА_7 про реєстрацію за нею виникнення права приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.87).

Дослідженням матеріалів реєстраційної справи на вищевказаний об'єкт нерухомого майна (копії а.с.86-118) встановлено, що до заяви про реєстрацію права власності було подано рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 (а.с.104-107).

Державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Раїсою Андріївною 15.03.2014 було проведено пошуки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до отриманих результатів пошуків, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні; в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про право приватної власності на 1-ну цілу квартири по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_5; у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 зареєстровано обтяження під №9291562 заборону на нерухоме майно по АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання серія та номер:1216 від 27.11.2009 посвідченого приватним нотаріусом Бештинарською Н.О. (а.с.113-114).

Державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокопюк Раїсою Андріївною 19.03.2014 перенесено обтяження (запис про заборону) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

19.03.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Раїсою Андріївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 11728353 від 19.03.2014 про проведення державної реєстрації права приватної спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_7, податковий номер НОМЕР_1 (а.с.115), та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.116).

Суд встановив, що 02.04.2015 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області надійшла заява ОСОБА_5 про реєстрацію за ним виникнення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрована за реєстраційним номером 10873015 (а.с.178).

Дослідженням матеріалів реєстраційної справи на вищевказаний об'єкт нерухомого майна (копії а.с.152-172) встановлено, що до заяви про реєстрацію права власності було подано договір довічного утримання серія та номер:1216 від 27.11.2009 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О (а.с.157-158).

Державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інною Василівною 06.04.2015 було проведено пошуки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до отриманих результатів пошуків, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містились відомості про право спільної часткової власності на 1/2 квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_7; в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про право приватної власності на 1-ну цілу квартири по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_5; у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 зареєстровано обтяження під №9291562 - заборону на нерухоме майно по АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання серія та номер: 1216 від 27.11.2009 посвідченого приватним нотаріусом Бештинарською Н.О. (а.с.163-171).

06.04.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інною Василівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 20536170 від 06.04.2015 про проведення державної реєстрації права приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_2 (а.с.172), та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд враховує наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004, зі змінами (далі - Закон № 1952-IV). Судом застосовується Закон № 1952-IV в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону №1952-IV, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 6 Закону № 1952-IV установлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять:

Міністерство юстиції України;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав;

органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до статті 8 Закону № 1952-IV визначені повноваження органу державної реєстрації прав, який:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор прав на нерухоме майно:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Статтею 15 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з частиною 2 статті 19 цього Закону, державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

На момент виникнення правовідносин процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Частиною 1 статті 15 Закону №1952-IV та пунктом 15 Порядку №868 встановлено, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (п.36 Порядку №868).

За змістом пп.10 п.37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.94 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Згідно з п.95 Порядку № 868 державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:

державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;

обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;

обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ст.26 Закону 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 27.11.2009, зареєстрованого за №1216 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 внесено запис за реєстраційним номером 9291562 про заборону на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.; власник - ОСОБА_5, обтяжувач - ОСОБА_8

Таким чином, на час прийняття державними реєстраторами спірних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11728353 від 19.03.2014 та №20536170 від 06.04.2015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був наявний запис про обтяження на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, державними реєстраторами не взято до уваги, що 15.01.2010 на підставі договору довічного утримання посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 27.11.2009 №1216 за ОСОБА_5 зареєстровано права приватної власності на 1/1 нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі 1 та 2 встановили вказану обставину за результатами відповідного пошуку, інформація про які міститься в реєстраційній справі.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №36340581 від 16.04.2015 державним реєстратором Корінь Іриною Борисівною на підставі свідоцтва про смерть серія та номер НОМЕР_3, виданого 08.01.2015, видавник Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, було прийнято рішення №20709167 від 16.04.2015, яким знято заборону, яка виникла на підставі договору довічного утримання від 27.11.2009 № 1216 (а.с.34).

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваних рішень діяло обтяження на нерухоме майно, а рішення про реєстрацію за ОСОБА_5 права приватної власності на 1/1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 було чинним, у встановленому порядку не скасоване.

Також суд зазначає, що ОСОБА_7 має право на 1/2 частку у квартирі по АДРЕСА_1, однак не може реалізувати таке право у зв'язку з існуванням у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право приватної власності на 1-ну цілу квартиру по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_5, без урахування якого було прийняте оскаржене рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокопюк Р.А. № 11728353 від 19.03.2014.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 право власності на останню вже було зареєстроване за ОСОБА_5, рішення суду, яким би було скасовано саму державну реєстрацію права власності відсутнє, тобто не було скасовано рішення про таку реєстрацію за ОСОБА_5

Отже, держреєстратор фактично прийняла рішення про повторну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що не допускається.

Разом з тим, за результатом розгляду заяви від 02.04.2015 рішенням державного реєстратора Бенедищук Інни Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20536170 від 06.04.2015 за позивачем не було зареєстровано право приватної власності на 1/1 частку в квартирі, розташованій в АДРЕСА_1, як вказано у правовстановлюючих документах наданих реєстратору разом із заявою, а зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

З огляду на вказане, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 року № 11728353, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2015 року № 20536170, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. винесені з порушенням Закону 1952-IV, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо покликання відповідачів на те, що договір довічного утримання на підставі якого позивач набув право власності на 1-ну цілу квартиру є недійсним та про відсутність необхідності з цих підстав скасовувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216) ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірних рішень суб'єкти владних повноважень діяли всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Судові витрати присуджуються на користь позивача у відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними та скасувати:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 року № 11728353, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А.;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2015 року № 20536170, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненське міське управління юстиції судовий збір у розмірі 146,16 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.