Справа № 759/1273/16-а
Суддя: Ключник А. С.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1273/16-а

пр.№ 2-а/759/68/16

07 квітня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.01.2016 року звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, яка полягала в не направленні позивачу рішення про призначення державної соціальної допомоги у відповідності до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та зобов'язання вчинити дії, щодо направлення такого рішення. Зобов'язати Святошинську районну в м. Києві державної адміністрації прийняти рішення про призначення державної соціальної допомоги у відповідності до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» по його заяві від 04.08.2015 року та стягнути моральну шкоду в розмірі 20,00 грн.

У судове засідання 07.04.2016 року позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак, направив до суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача - Солодка Л.О. у судовому засіданні 07.04.2016 року надала суду письмові заперечення в яких просила у задоволенні позову позивача - відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» середньомісячний сукупний доход сім'ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

Згідно ч. 6 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» розмір призначеної державної соціальної допомоги перераховується за заявою уповноваженого представника сім'ї.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 04.08.2015 року звернувся до відповідача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям на період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року.

Як вбачається з довідки №1639/37-02/12 від 10.12.2014 року позивачу ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям з 01.08.2015 року по 28.02.2016 року (а.с. 2).

Однак, як стверджує позивач, рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям від відповідача, як це передбачено ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» по його заяві від 04.08.2015 року, він не отримував, відтак, такі дії вважає бездіяльними та протиправними.

Таким чином, просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов'язати відповідача направити позивачу рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям по його заяві від 04.08.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову..

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 1), п. 2) ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду належних, допустимих доказів та не доведена правомірність своєї бездіяльності, яка полягала в ненаправлені позивачу копії рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям чи її відмову по його заяві від 04.08.2015 року, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині повністю доведені матеріалами справи, а заперечення відповідача по суті позовних вимог є необґрунтованими, а тому позов підлягає в цій частині задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 20,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення в цій частині вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. (правовий висновок ВАСУ, Стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру).

Згідно даного висновку п. 3.3 Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди розглядається в адміністративному судочинстві, якщо вона була заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вона заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно п. 3.1 Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Майнові елементи у законодавчому визначенні (дефініції) моральної шкоди відсутні. Отже, моральна шкода є немайновою.

Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20,00 грн., задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надав доказів заподіяння йому моральних і фізичних страждань, або інших негативних явищ, не зазначив ступінь вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 8 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», ст.ст. 9, 11, 21, 69-71, 94, 99, 158-163, 185-187, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, яка полягала в не направленні позивачу рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям чи її відмову по його заяві від 04.08.2015 року, у відповідності до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Зобов'язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію направити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняте рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям чи її відмову по його заяві від 04.08.2015 року, у відповідності до ч. 1 ст. 8 та ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Ключник