Справа № 824/2148/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/49232/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України , Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України, у якому просив про зобов'язати здійснити нарахування та виплату підвищення до посадового окладу судді в розмірі 25% за роботу в гірському населеному пункті у відповідності з вимогами Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15 лютого 1995 року № 56/95-ВР (далі - Закон № 56/95-ВР) та Постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» від 11серпня 1995 року №648 (далі - Постанова КМУ № 648), з 1 січня 2012 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року позов задоволено.

Оскаржуваною постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач з 30 грудня 2003 року працює суддею Путильського районного суду Чернівецької області, має статус громадянина, який проживає, працює на території гірського населеного пункту, про що видано відповідне посвідчення 28 серпня 2006 року.

До 1 січня 2012 року позивачу нараховувалась доплата до посадового окладу згідно з Постановою КМУ № 648. Однак, після внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) позивачу припинено спірну доплату.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд на підставі наявних у справі даних встанови і правильно виходив з того, що Закон № 2453-VI є спеціальним по відношенню до Закону № 56/95-ВР, а тому підстав для доплати до грошового забезпечення позивача у відповідності з вимогами останнього Закону немає.

За приписами статті 6 Закон № 56/95-ВР встановлюються пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Зокрема частиною 1 цього Закону передбачено, що умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону № 56/95-ВР прийнято Постанову № 648 та Постанову Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських»

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» смт. Путила включено в перелік населених пунктів, яким надається статус гірських.

Пунктом 1 Постанови № 648 передбачено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

Разом з тим, у відповідності до статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці суддів визначаються законом.

Так, відповідно до вимог статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний суд України», та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат: за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Тобто, перелік складових суддівської винагороди, що визначений у зазначеній статті Закону є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, застосуванн?ю до спірних правовідносин пі?длягають норми спеціального? Закону № 2453-VI, який встановлює умови оп?лати праці суддів і як?ий визначає організацію судо?вої влади та здійснення право?суддя в Україні.

Вказаний Закон не передб?ачає можливості включення до? складу суддівської винагоро?ди будь-яких інших доплат і? підвищень, крім визначених у статті 133.

Тому висновок суду про відсутність підстав для підвищення посадового окладу ОСОБА_4, як працюючому судді у гірській місцевості на 25%, є правильним і таким, що відповідає чинному законодавству.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за загальноприйнятим у праві прийомом з усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше.

Тобто враховуючи визначені принципи пріоритетності спеціального Закону і того, що прийнятий пізніше слід дійти висновку, що підстав для задоволення позову у суду не було. Тому рішення суду апеляційної інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало