Справа № 808/7588/14(ДО/808/791/14)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2016 рокусправа № 808/7588/14(ДО/808/791/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

представника відповідача - Державної фіскальної служби України - Козлової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі №808/7588/14 за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України), про визнання протипраним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 03.11.2014 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим від 16.04.2014 року №125-о «Про звільнення співробітників міліції» в частині його звільнення з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії несплаті податків суб'єктами ЗЕД оперативного управління ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим та з податкової міліції у запас Збройних сил України; поновити його позивача на службі в органах податкової міліції;

- стягнути на його з Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Міндоходів в Автономній республіці Крім від 16 квітня 2014 року №125-о «Про звільнення співробітників податкової міліції» в частині звільнення майора податкової міліції ОСОБА_3, старшого уповноваженого відділу протидії несплаті податків суб'єктами ЗЕД оперативного управління ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів АР Крим;

Поновлено майора податкової міліції ОСОБА_3 на посаді старшого уповноваженого відділу протидії несплаті податків суб'єктами ЗЕД з 19 червня 2014 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2014 року по 08.09.2015 року у розмірі 41848,14 грн..

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року в зазначеній справі роз'яснено постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року. Зазначено, що боржником по стягненню грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2014 року по 08.09.2015 року у розмірі 41848,14 грн. на користь ОСОБА_3 є Державна фіскальна служба України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач - Державна фіскальна служба України, подав апеляційну скаргу, в яких просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач подав до суду заперечення на вказану апеляційну скаргу, яким просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

До апеляційного суду 14.12.2015 року надійшли від представника ДФС України доповнення до апеляційної скарги. Колегія суддів вказані доповнення до уваги не приймає, оскільки такі доповнення подані до суду по за строком апеляційного оскарження, що не відповідає вимогам ч.1 ст.193 КАС України.

Представник відповідача - Державної фіскальної служби України в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Позивач, представник відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, представник третьої особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надіслав до апеляційного суду заяву, якою просив провести судове засідання без його участі.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3, 03.08.2004 року був прийнятий на службу до органів податкової міліції ДПА у Донецькій області, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (а.с.5-6 т.1).

Наказом ДПА в АР Крим №227-о від 26.06.2012 року ОСОБА_3, який прибув за переведенням з ДПА у Донецькій області, призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділення протидії злочинам у базових галузях економіки відділу організації викриття податкових злочинів головного відділу податкової міліції ДПІ у м.Сімферополі АР ДПС з 02.07.2012 року (а.с.9 т.1).

У березні - квітні 2014 року позивач перебував у відпустці.

Наказом в.о. начальника Головного Управління Міндоходів в АР Крим ОСОБА_4 №125-о від 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 звільнений з посади та з податкової міліції у запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) з 18.06.2014 року (а.с.8 т.1).

Відповідно запису № 8 в трудовій книжці, позивач на підставі наказу №125-о від 16 квітня 2014 року звільнений з посади 18.06.2014 року.

Як зазначено в тексті наказу, наказ прийнятий відповідно до ст.353 Податкового кодексу України, Постанови Державної Ради Республіки Крим від 11.04.2012 року №2025-6/14 «Про врегулювання трудових відношень в Республіці Крим на перехідний період», Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 06.03.2014 року №1704-6/14 «Про зміни в системі і структурі органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим» та Тимчасового положення про Податкову службу Автономної Республіки Крим, затвердженого Постановою Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 №1737-6/14, на підставі наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 16.04.2014 року №175 «Про процедуру ліквідації підрозділів податкової міліції ГУ Міндоходів в АР Крим» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 року №114.

20.06.2014 позивач звернувся до Міністерства доходів і зборів України щодо подальшого проходження служби, та листом за №4624/3/99-99-04-02-01-14 від 14.07.2014 року заступник Міністра повідомив позивача, що питання про поновлення на службі в податковій міліції може бути вирішено після відповідного рішення суду.

Не погодившись з наказом про звільнення, ОСОБА_3 оскаржив його до суду, з посиланням на приписи Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 з наступних підстав.

Питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з неї (її припиненням), при розгляді даної справи повинні бути врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Постановою КМУ від 30.10.1998 року №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. КЗпП регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на спірні правовідносини не поширюється, оскільки ці правовідносини врегульовані спеціальним законодавством.

Так, відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 30.10.1998 року №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», встановлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п.2 Положення спеціальне звання «майор» відноситься до старшого начальницького складу.

Пунктом 70 Положення встановлено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до підполковника міліції, підполковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Судом першої інстанції в постанові зазначено, що наказ від 16 квітня 2014 року №125-о «Про звільнення працівників», підписаний в.о. начальника ОСОБА_4 не відповідає приписам законодавства України, а навпаки, прийнятий після анексії Криму, з метою приведення у відповідність структури податкових органів Криму до вимог законодавства Російської Федерації, прийнятий з метою звільнення державних службовців України та не може виконуватись та прийматись до уваги ДФС України.

На виконання ухвали Дніпропетровського апеляційного суду апеляційної Державною фіскальною службою України надано копію наказу Міндоходів і зборів України від 14.04.2014 року №893-о про відрядження начальника Євпаторійської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_4 до ГУ Міндоходів в АР Крим та покладення на нього виконання обов'язків начальника Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 14.04.2014 року, а також копію наказу Міндоходів і зборів України від 16.04.2014 року №936-о про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Євпаторійської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в АР Крим за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с. 167, 168 т.2).

Крім того, як вбачається з тексту оскаржуваного наказу від 16 квітня 2014 року №125-о підставою для звільнення зазначено скорочення штатів.

Проте апелянтом, а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано будь-якого рішення про скорочення штатів Міндоходів у зазначений період, та в матеріалах справи таке рішення відсутнє.

До того ж, апелянтом не доведено суду першої та апеляційної інстанції, що позивач повідомлявся (попереджався) письмово у встановлений законом двомісячний строк про майбутнє скорочення штату, а також не надано доказів відсутності можливості подальшого використання позивача на службі, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_3 відбулось з порушенням Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 та Кодексу Законів про працю України, а тому наказ про таке звільнення позивача належить скасуванню.

Щодо посилання апелянта на те, що Державна податкова інспекція у м.Симферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим, на посаді в якій перебував позивач на момент звільнення, реорганізується шляхом приєднання до новоутвореної Геніченської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, колегією суддів до уваги не з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» Головне Управління Міндоходів в АР Крим (де проходив службу позивач) та ГУ Міндоходів у м.Севастополі реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Херсонській області.

Оскільки в даному випадку не можливо поновити незаконно звільнену особу на тому ж місці роботи, а тому з метою відновлення порушених прав позивача суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення ОСОБА_3 майора податкової міліції, на посаді старшого уповноваженого відділу протидії несплаті податків суб'єктами ЗЕД.

Оскільки на час розгляду справи та постановлення рішення про поновлення позивача на посаді ГУ Міндоходів в АР Крим приєднане до Головного управління ДФС у Херсонській області, то виконувати рішення суду щодо поновлення позивача має ГУ ДФС у Херсонській області. Проте, ДФС України, як вищестоящий орган у межах наданої йому компетенції має можливість шляхом видання певних розпорядчих документів вчинити дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача внаслідок незаконного звільнення та поновити ОСОБА_3 на посаді, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно Наказам ДФС України ГУ ДФС у Херсонській області № 245-о від 05.10.2015 року та № 268-о від 21 жовтня 2015 року поновлено з 19.06.2014 року майора податкової міліції ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії незаконному обліку підакцизних товарів управління ГУ ДФС у Херсонській області, та вважати таким, що приступив до виконання обов'язків на вказаній посаді з 21.10.2015 року (а.с. 115, 114 т.2).

Відповідно до Наказу ДФС України ГУ ДФС у Херсонській області № 293-о від 12.11.2015 року відряджено для подальшого проходження служби до ГУ ДФС у Донецькій області майора податкової міліції ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії незаконному обліку підакцизних товарів управління ГУ ДФС у Херсонській області, з 13.11.2015 року (а.с.116 т.2).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та його розміру сторонами не оскаржується, та колегією суддів під час апеляційного провадження не встановлено порушень, які б могли привести до неправильного вирішення справи з цього питання, а тому апеляційним судом постанова суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною фіскальною службою України, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області як правонаступником Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим не доведено правомірність прийняття наказу від 16.04.2014 року №125-о в частині звільнення з посади та податкової міліції у запас Збройних сил України ОСОБА_3.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі №808/7588/14 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі №808/7588/14 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 28 березня 2016 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак