Справа № 810/477/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року (12:17) м. Київ 810/477/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача Коломійця Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» до Вишгордської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму 53 904, 00 грн., у зв'язку з відсутністю господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Акто Моноліт», оскільки реальність господарських операцій з вказаним суб'єктом господарювання підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які були надані до перевірки, а чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами. Позивач зазначає, що до перевірки відповідачеві були надані всі первинні документи, які засвідчують реальність господарських операцій, а тому донарахування податкових зобов'язань вважає протиправним.

Позивач не погоджується з позицією податкового органу про те, що наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 3000062 від 26.09.2014 щодо ТОВ «БК Акто Моноліт» є підставою для визнання фіктивними всіх господарських операцій ТОВ «БК Акто Моноліт» з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з ТОВ «Елітспецбудгруп». На думку позивача, факт порушення ТОВ «БК Акто Моноліт» вимог Кримінального кодексу України має бути підтверджено виключно вироком суду, прийнятим за наслідками розгляду відповідного кримінального провадження.

Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на те, що взаємовідносини між ТОВ «Елітспецбудгруп» та ТОВ «БК Акто Моноліт» не спричинили настання реальних господарських операцій, оскільки вищевказаний контрагент позивача не здійснює господарську діяльність.

Так, зокрема, відповідач зазначив про те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000062 щодо ТОВ «БК Акто Моноліт» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Відповідач зазначив про те, що групою осіб, з метою прикриття незаконної діяльності щодо завищення валових витрат з податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість, було придбано ряд суб'єктів господарювання, у тому числі, ТОВ «БК Акто Моноліт». Так, зокрема, як зазначив відповідач, ТОВ «БК Акто Моноліт» у лютому 2015 року було сформовано податковий кредит та податкові зобов'язання шляхом маніпулювання показниками податкової звітності.

Також, податковим органом було вказано на те, що ТОВ «БК Акто Моноліт» має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, а саме: відсутність руху активів, зобов'язань, власного капіталу та основних фондів у процесі здійснення господарської діяльності; відсутність фізичних та технічних можливостей для вчинення задекларованих господарських операцій; відсутність кваліфікованого персоналу; незначна кількість працюючих осіб; відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей та надання послуг. На думку відповідача, вказане свідчить про неможливість здійснення ТОВ «БК Акто «Моноліт» господарських операцій з будь-яким суб'єктом господарювання, у тому числі, і з ТОВ «Елітспецбудгруп».

Присутній у судовому засіданні представник позивача подав додаткові пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується підписом представника відповідача на розписці про призначення розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

З 31.08.2015 по 04.09.2015 Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Акто Моноліт» () за період з 01.02.2015 по 28.02.2015, за результатами якої було складено акт від 09.09.2015 № 1588/22-00/37868687.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» було занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету за лютий 2015 року, на загальну суму 53 904, 00 грн.

У вказаному акті посадовими особами Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було зазначено про те, що на адресу відповідача надійшла постанова слідчого-начальника другого ВКР СУ ФР Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про призначення позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Елітспецбудгруп» за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 № 13.07.2015, яка була прийнята на підставі матеріалів кримінального провадження № 0000062.

Згідно з цією постановою 26.09.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження № 0000062 щодо ТОВ «БК Акто Моноліт» за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 2012 та ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

В ході допиту 28.05.2015 в якості свідка засновника та директора ТОВ «БК Акто Моноліт» Середи І.М. було встановлено, що вказаною особою було перереєстровано ТОВ «БК Акто Моноліт» на своє ім'я без мети зайняття підприємницькою діяльністю, за грошову винагороду у розмірі 500, 00 грн. При цьому, Середа І.Г. повідомив про те, що він не причетний до ведення фінансово-господарських операцій ТОВ «Елітспецбудгруп» у лютому 2015 року, звітних та первинних документів підприємства не підписував, та не уповноважував будь-яких третіх осіб на здійснення відповідних господарських операцій. Відповідачем було зазначено про те, що вказане вище свідчить про те, що ТОВ «БК Акто Моноліт» було сформовано податковий кредит та податкові зобов'язання за лютий 2015 року шляхом маніпулювання показників податкової звітності. Крім того, посадовими особами податкового органу зазначено про те, що ТОВ «БК Акто Моноліт» має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, а саме: відсутність руху активів, зобов'язань, власного капіталу та основних фондів у процесі здійснення господарської діяльності; відсутність фізичних та технічних можливостей для вчинення задекларованих господарських операцій; відсутність кваліфікованого персоналу; незначна кількість працюючих осіб; відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей та надання послуг. Також відповідачем в акті перевірки вказано на те, що податкова звітність ТОВ «БК Акто «Моноліт» не дає можливість простежити документально оформлений рух товару (надання послуг) по всьому ланцюгу його подальшої реалізації, починаючи з першої ланки його виникнення, що не підтверджується фактом реального одержання цього товару (надання послуг) наступним в ланцюгу суб'єктам господарювання, тобто ТОВ «Елітспецбудгруп», і характеризується маніпулюванням ланцюга поставки товарів (надання послуг). Таким чином, посадові особи Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області дійшли висновку про те, що взаємовідносини між ТОВ «Елітспецбудгруп» та ТОВ «БК Акто Моноліт» не спричинили реального настання господарських операцій, що свідчить про безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 53 904, 00 грн., які були сформовані по взаємовідносинах позивача з ТОВ «БК Авто Моноліт».

На підставі акта перевірки Вишгородською ОДПІ ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2015, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 80 856, 00 грн., у тому числі податкове зобов'язання на суму 53 904, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 26 952, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись з прийняттям вказаного податкового повідомлення-рішення, звернувся до Головного управління ДФС У Київській області зі скаргою б/н від 28.09.2015, у якій просив вищестоящий контролюючий орган скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2015. За результатами розгляду вказаної скарги, Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення № 91/10/10-36-10-01-04 від 25.11.2015, яким зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Надалі, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою б/н від 07.12.2015 про скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.09.2015 та рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду первинної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державної фіскальної служби № 760/6/ 99-99-10-01-01-25 від 16.01.2016 вищезазначене податкове повідомлення-рішення та рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду первинної скарги залишено без змін, а скаргу ТОВ «Елітспецбудгруп» - без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, з приводу чого суд зазначає наступне.

22.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» (Генеральний підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Акто Моноліт» (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 02/01сп, за умовами якого субпідрядник зобов'язався якісно та в установлені строки виконати комплекс внутрішніх санітарно-технічних робіт в житлово-офісному торгівельному комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземними та наземними паркінгами по вул. Регенаторній, 4, Дніпровський р-н. м. Києва.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість робіт, згідно договору, уточнюється щомісячно за фактично виконані роботи на підставі актів по формі № КБ-2в та довідок по формі КБ-3, які обраховуються виходячи із фактично виконаних обсягів виконаних робіт, норм витрат трудових ресурсів і матеріальних ресурсів по ДБН, згідно діючих нормативів та законодавства України.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що строки виконання робіт з 23.01.2015 по 31.12.2015.

Згідно з пп. 2.1.2 п. 2.1 договору субпідрядник зобов'язаний виконувати роботи в обсязі затвердженої проектно-кошторисної документації і несе за це відповідальність перед генпідрядником. До початку робіт субпідрядник забезпечує та погоджує з головним інженером генпідрядника проект виробництва робіт (з дотриманням порядку змінності та режиму робочого часу, встановлено генпідрядником).

Відповідно до п. 3.1 договору розрахунки за виконані роботи проводяться щомісячно на підставі довідки форми № КБ-3, яка обраховується виходячи із фактичних обсягів виконаних робіт (акт по формі № КБ-2в), згідно затвердженої проектно-кошторисної документації, норм витрат трудових та матеріальних ресурсів і обґрунтованих цін, тарифів та їх розрахункових складових, погоджених із замовником (встановлених замовником) та при умові надходження коштів від замовника. Акти на виконані роботи готує субпідрядник і передає генпідряднику не пізніше 20-го числа звітного місяця.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що генпідрядник, після узгодження з замовником, але не пізніше 5-го числа місяця, слідуючого за звітним, оформляє субпідряднику акти на виконані роботи (по формі № КБ-2в) і довідку про вартість виконаних підрядних робіт і витрат (форма КБ-3).

Відповідно до п. 5.1 договору договірна ціна по договору є динамічною. Вона узгоджується щомісячно за фактично виконані обсяги робіт і з урахуванням фактичних витрат на матеріали.

Згідно з п. 5.3 договору термін дії договору з дня його підписання і до закінчення виконання умов, які передбачені цим договором.

З метою виконання умов договору, ТОВ «БК «Акто Моноліт» виконано, а ТОВ «Елітспецбудгруп» прийнято підрядні роботи на загальну суму 323 421, 66 грн. (у тому числі ПДВ на суму 53 903, 61 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за лютий 2015 року від 27.02.22015 та актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за лютий 2015 року від 27.02.2015, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахувався перед вказаним контрагентом за виконані підрядні роботи, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку ТОВ «Еліиспецбудгруп».

Надалі, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОВ «БК «Акто Моноліт» було виписано ТОВ «Елітспецбудгруп» податкову накладу № 29 від 24.02.2015 на суму 53 903, 61 грн., сума ПДВ за якою була включена позивачем до складу податкового кредиту за звітний період за лютий 2015 року, про що свідчить додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року від 20.03.2015 (Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судом встановлено, що податкова накладна, виписана ТОВ «БК «Акто Моноліт», містить всі необхідні реквізити, передбачені статтею 201 Податкового кодексу України, а фактично висновок податкового органу про заниження податкового кредиту за результатом здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «БК «Акто Моноліт» ґрунтується на підставі тверджень про те, що господарські операцій позивача з вказаним контрагентом носять фіктивний характер, оскільки у ТОВ «БК «Акто Моноліт» відсутні рух активів, власний капітал, основні фонди, фізичні та технічні можливості для вчинення задекларованих господарських операцій, а також, відсутній реальний ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей та наданих послуг.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, суд приходить до висновку, що договори, видаткові і податкові накладні, рахунки є первинними документами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання.

Таким чином, з урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. N 996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- «тимчасова» поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Судом під час дослідження господарської мети при укладення зпозивачем договору з ТОВ «КБ «Акто Моноліт» було встановлено наступне.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ серії АА № 910723 від 25.09.2013 видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є, зокрема: код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опашня та кондиціонування; код КВЕД 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; код КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Елітспецбудгруп» на підстав ліцензії серії АД № 031843 від 21.03.2012 та ліцензії серії АД № 639078 від 16.02.2015, виданих Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, має право здійснювати господарську діяльність, пов'язану зі створенням об'єктів архітектури.

Також, позивач має право здійснювати зберігання балонів із стисненим, зрідженим газом, їх спорожнення та зварювані та газополумяні роботи, що підтверджується дозволом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві № 4451.12.32 від 10.12.2012.

Судом встановлено, що 05.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Канбуд» (Генпідрядник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліспецбудгруп» (Підрядник) було укладеного договір будівельного підряду № 3290, за умовами якого підрядник зобов'язався за дорученням генпідрядника на власний ризик, власними та/або залученими силами, засобами, матеріалами виконати та здати генпідряднику відповідно до умов договору та проектної документації комплекс основних робіт з будівництва об'єкта та супутні загально будівельні роботи,безпосередньо пов'язані з основними роботами, та роботи з поліпшення об'єкту після вводу в експлуатацію в межах е ліцензії підрядника.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що об'єкт будівництва - житлово-офісний торговельний комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціального та торговельного призначення, з підземним та наземним паркінгами на вул. Регенаторній, 4 у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідно до п. 2.2 договору склад, вартість, обсяги, строки (терміни) та режим виконання робіт, робіт з поліпшення об'єкту після вводу в експлуатацію, та їх етапів, вартість та кількість матеріалів, необхідних для виконання робіт, їх якісні та інші характеристики, інші додаткові умови визначаються в угодах до договору.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору та відповідно загальна вартість робіт являє собою суму вартості робіт, згідно підписаних сторонами угод.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що остаточна вартість робіт, яку має сплатити генпідрядник на користь підрядника , визначається на підставі актів, підписаних сторонами на виконання цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору датою прийняття виконаних підрядником та прийнятих генпідрядником робіт є дата підписання сторонами актів окремо по кожній угоді.

Згідно з пп. 7.2.34 договору у разі залучення субпідрядників для виконання робіт, підрядник зобов'язаний попередньо погоджувати із генпідрядником залучення таких організацій, шляхом отримання листа від генпідрядника, попередньо надавши генпідряднику запит про залучення, копії реєстраційних документів та ліцензій і дозволів на виконання робіт певного виду субпідрядником. На письмову вимогу генпідрядника, підрядник зобов'язаний налаяти копії договорів, укладених з субпідрядниками.

Підпунктом 8.2.2 п. 8.2 договору встановлено, що підрядник має право на укладання необхідних договорів з субпідрядниками, проектувальними та іншими необхідними для виконання умов цього договору організаціями (за умови погодження із генпідрядником), для виконання робіт на об'єкті, на умовах визначених цим договором, залишаючись відповідальним перед генпідрядником за результат їхньої роботи з дотриманням умов п. 7.2.34 цього договору.

Відповідно до п. 13.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє впродовж 10 років з дати набрання чинності, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Еліспецбудгруп» було виконано, а ТОВ «Канбуд» прийнято будівельно-підрядні роботи на загальну суму 1 549 414, 73 грн., про що свідчать підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за січень-лютий 2015 року № 1 від 10.01.2015 на суму 487 731, 86 грн. (у тому числі ПДВ на суму 81 288, 64 грн.), № 2 від 27.02.2015 на суму 222 408, 73 грн. (у тому числі ПДВ на суму 37 066, 12 грн.), № 4 від 20.01.2015 на суму 68 100, 00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 11 350, 16 грн.), № 5 від 27.02.2016 на суму 771 173, 17 грн. (у тому числі ПДВ на суму 128 528, 86 грн.) та акти приймання-передачі діючої системи гарячого водопостачання, які підписані комісією у складі підрядника, (ТОВ «Еліспецбудгруп»), генерального підрядника (ТОВ «КАНБУД»), експлуатаційної організації (ТОВ «Комфорт Таун»), замовника (ПрАТ «Нео Віта») та замовника з технічного нагляду (ТОВ «Проектінжиніринг»).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Будівельна компанія «Акто Моноліт» має право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єкт архітектури, що підтверджується ліценцією серії АЕ № 526411, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України зі строком дії з 08.09.2014 по 08.09.2017.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем, з метою виконання своїх зобов'язань перед ТОВ «КАНБУД» за договором будівельного підряду № 3290 від 05.06.2014, було залучено до виконання обумовлених вказаним договором робіт в якості субпідрядної організації ТОВ «Будівельна компанія «Акто Моноліт».

Отже, матеріалами справи підтверджується безпосередній зв'язок між правочинами, вчиненими позивачем з контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «Акто Моноліт»» та власною господарською діяльністю.

Таким чином, з урахуванням руху активів позивача, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ «Будівельна Компанія «Акто Моноліт», їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що вести мову про заниження позивачем податкового кредиту в лютому 2015 року неможливо з огляду на поверховість проведеної перевірки, без врахування та оцінки всіх первинних документів та не дослідження всіх істотних для справи обставин.

Як вбачаться з матеріалів справи, відповідач зазначив про те, що на адресу Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надійшла постанова слідчого-начальника другого ВКР СУ ФР Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про призначення позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Елітспецбудгруп» за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 № 13.07.2015, яка була прийнята на підставі матеріалів кримінального провадження № 0000062.

Так, зокрема, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000062 щодо ТОВ «БК Акто Моноліт» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 2012 та ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, що на думку податкового органу, свідчить про фіктивний характер діяльності вказаного суб'єкта господарювання та про неможливість здійснення ним господарських операції з іншими юридичними особами, у тому числі і з позивачем, з приводу чого суд зазначає наступне.

Проте, суд зазначає, що статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 2 ст.283 Кримінального процесуального кодексу України прокурор зобов'язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з ч. 1 ст.22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 369 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Згідно з ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, внесення кримінального провадження до Реєстру досудового розслідування за відсутності вироку суду не є підставою для висновків про фіктивний характер діяльності вказаного суб'єкта господарювання,

При цьому, суд звертає увагу на те, що постанова слідчого про призначення перевірки не є завершальним етапом досудового розслідування. Інформація, викладена в постанові слідчого, є лише версією слідчого, яка можливо не є кінцевою, та яка не перевірена судом, а тому не може братися до уваги, оскільки є неналежним доказом.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 («Булвес» АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Крім того, слід зауважити, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «Акто Моноліт» останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість, відомості стосовно зазначеного підприємства та його керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначеного контрагента у позивача не виникало.

За таких обставин суд приходить до висновку про дотримання ТОВ «Елітспецбудгруп» необхідних умов для формування податкового кредиту та про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем податку на додану вартість, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим донарахування відповідачем сум податкових зобов'язань суд вважає протиправними.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп. підлягає стягненню на його користь з Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

У судовому засіданні 10.03.2016 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 15.03.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 22.09.2015 № .

3.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітспецбудгруп» (07301, Київська область, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Новопромислова, будинок 7/7, ідентифікацій код 37868687) судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (07300, Київська область, місто Вишгород, проспект Шевченка, 1а, ідентифікаційний код 39466569).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.