Справа № 803/372/15-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р. Справа № 876/4336/15 №876/4338/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участю представника відповідача - Димарчука І.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області на постанову та ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за його позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Горохівському районі Волинської області про стягнення невідшкодованих витрат,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Горохівському районі Волинської області (далі - Відділення) про стягнення виплачених сум пенсій по втраті годувальника за 2014 рік в сумі 1894,68грн, покликаючись на те, що відповідачем згідно чинного законодавства підлягають відшкодуванню пенсії, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-ХІV) та інших нормативно-правових актів, однак такі безпідставно не відшкодовані відповідачем.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі №813/372/15-а заявлений позов за період з січня 2014 року по липень 2014 року включно в сумі 1106,98грн залишено без розгляду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із такими рішеннями, їх оскаржило Управління, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та ухвалу суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. У апеляційних скаргах вказує, що оскільки пенсія по інвалідності є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві, належним страховиком, який повинен надавати особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги є відповідач, а строк звернення до суду не повинен застосовуватись, оскільки в інших спорах такого не траплялось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обов'язок по відшкодуванню пенсії по інвалідності належить відповідачу, однак позивачем не доведено причинного зв'язку смерті годувальників осіб, що отримували пенсію з нещасним випадком чи захворюванням на виробництві. Також, залишаючи без розгляду частину позовних вимог у справі, суд вважав, що позивач пропустив встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) строк звернення до адміністративного суду, а тому застосуванню підлягає ст.100 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, стосовно не відшкодованих Відділенням позивачу витрат на здійснення відповідних виплат ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС, не визначено строк звернення до суду, то у спірних правовідносинах судом першої інстанції вірно було застосовано шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Як вбачається із матеріалів справи, Управління просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла у 2014 році, однак із розглядуваним позовом звернулось лише 27.02.2015, тобто із пропуском встановленого КАС строку.

Відповідно до наявних у справі актів щомісячної звірки витрат (а.с.6-29) чітко відомо, коли саме позивач дізнався про порушення свого права та обов'язку Відділення.

У даному випадку позивач належним чином не скористався наданим йому правом у встановлений строк оскаржити відповідні дії відповідача та стягнути із такого кошти, які на його думку йому належні.

Також, критично оцінюються доводи позивача, що в попередніх роках судами не застосовувались строки звернення до суду, оскільки це жодним чином не підтверджено та не може бути підставою для визнання у зв'язку із цим поважними причини пропуску Управлінням строку передбаченого ст.99 КАС, у розглядуваному спорі.

Відтак, позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені ст.99 КАС, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про залишення позовної заяви Управління в частині позовних вимог за період з січня 2014 року по липень 2014 року включно без розгляду, у зв'язку з пропуском без поважних причин встановленого ст.99 КАС строку звернення до суду.

Щодо решти позовних вимог, зокрема за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, встановлено, що на виконання «Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 №5-4/4 позивач склав та надав відповідачу для підписання Акти щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідач відмовився відшкодовувати усі суми вказані в таких актах, мотивуючи свою відмову тим, що витрати зазначені позивачем не підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основ) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст.4 Основ в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття.

За пенсійним страхуванням згідно зі ст.25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених п.4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. За страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання відповідно до п.4 цієї статті надається, зокрема, такий вид соціальних послуг та матеріального забезпечення, як пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У ч.4 ст.26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначається внаслідок страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до ст.25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Вказане також передбачено ст.21 Закону №1105-XIV, згідно якої, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Абзацом 2 ч.9 ст.34 Закону №1105-XIV встановлено, що в разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Враховуючи те, що позивач не надав доказів що підтверджують причинний зв'язок смерті потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з одержаними ними раніше каліцтвом або профзахворюванням, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування Відділенням витрат на виплату пенсій по втраті годувальника через відсутність висновків відповідних медичних закладів.

Більше того, обґрунтованими є сумніви суду першої інстанції щодо дійсного причинного зв'язку смерті потерпілих з одержаним ними каліцтвом, оскільки дійсно такі померли після значного строку з дня отримання такого, а характер отриманих ними ушкоджень навряд чи міг призвести до їх смерті 20 років опісля.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ст.21 Закону №1105-XIV, така пов'язує виникнення обов'язку у Фонду із причинним зв'язком смерті працівника, а не з отриманням померлим, пенсії, яку виплачує Управління.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 25 березня 2014 року №21-33а14, від 20 травня 2014 року 21-136а14 та від 08 липня 2014 року №21-240а14.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог Управління про стягнення виплачених сум пенсій по втраті годувальника за період з вересня по грудень 2014 року.

Відповідно до ст.200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову та ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя В.В. Ніколін

Суддя Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 04 квітня 2016 року.