Справа № 810/205/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/205/16 Головуючий у 1-й інстанції:Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 07 січня 1985 року по 08 грудня 1986 року проходив строкову військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 27 січня 1998 року серії НОМЕР_1 та довідкою від 17 листопада 2011 року №4/430.

05 січня 2012 року ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії (згідно Довідки до Акту огляду МСЕК від 04 січня 2012 року №0401192).

26 лютого 2015 року позивачу під час повторного огляду органами МСЕК встановлено II групу інвалідності в наслідок тієї ж причини (Довідка до Акту огляду МСЕК від 26 лютого 2015 року №0197976).

13 травня 2015 року апелянт звернувся до Військового комісаріату Вишгородського РВК із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності II групи, яке пов`язане з виконання військової служби в Демократичній Республіці Афганістан відповідно до п. 4 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

04 червня 2015 року Обласний Військовий комісаріат листом № 3/1/921 повідомив позивача, що поданий пакет документів відпрацьований в Київському обласному військовому комісаріаті та направлений до Департаменту фінансів Міністерства оборони України за вихідним № 3/1/920 від 04 червня 2015 року.

У відповідь на адвокатський запит 15 січня 2016 року представником позивача було отримано витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21 серпня 2015 року №31. згідно п. 151 якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не має права на таку допомогу, оскільки згідно ч.6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення йому інвалідності, передбачено, що допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що отримання грошової допомоги в більшому розмірі після первинного встановлення інвалідності здійснюється протягом двох років, під час повторного огляду. Вказав, що оскільки з моменту первинного встановлення інвалідності пройшло більше двох років, то у відповідності до норм чинного законодавства підстав для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має.

Необхідно звернути увагу на те, що відповідач в своєму рішенні посилається на інші підстави для відмови у виплаті допомоги, неправомірність яких і була підставою для оскарження рішення та звернення до суду з даним позовом.

Так, суд, ухвалюючи рішення як на підставу у відмові виплати грошової допомоги посилається на ч.4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в той час, як відповідач в оскаржуваному рішенні, відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги апелянту, посилався на іншу правову норму ч.6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, необхідно зазначити наступне.

У своєму адміністративному позові апелянт оскаржував п. 151 Протоколу засідання комісії розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21 серпня 2015 року №31 та просив зобов`язати Міністерство оборони України (далі - Відповідач) нарахувати та виплатити апелянту одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вищевказане рішення до Київського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому, апелянт під час звернення до військомату в своїй заяві не просив виплати грошової допомоги в більшому розмірі після первинного встановлення інвалідності, оскільки одноразова грошова допомога, йому не виплачувалась ані після первинного встановлення інвалідності, ані після повторного встановлення інвалідності.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-XII).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Зокрема, даним Законом (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів призваних на навчальні та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою КМ України від 28 травня 2008 року №499 одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам II групи виплачується у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.

За змістом частини другої статті 16 зазначеного Закону, у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року справа № 21-135а15.

Відповідно до ч. 4 статті 16-3 Закону передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, наведеною нормою передбачено строк встановлення вищої групи інвалідності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, тобто, ч. 4 статті 16-3 Закону визначає порядок доплати грошової допомоги у разі збільшення групи інвалідності, однак не вказує жодних строків, щодо призначення саме одноразової грошової допомоги.

Тобто, стаття 16 Закону визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням наведеного, відповідач не виконав вимог КАСУ, та не довів правомірність відмови у виплаті апелянту одноразової грошової допомоги відповідно ч. 6 статті 16 Закону, на яку він посилається в п. 151 Протоколу щодо пропущення 3-х місячною строку встановлення інвалідності у зв`язку з захворюванням. В свою чергу, суд перебравши на себе обов`язки Міністерства оборони України поклав в основу свого рішення зовсім іншу статтю Закону як підставу для відмови в виплаті грошових коштів та як наслідок виніс неправомірне рішення.

Відтак, з моменту встановлення позивачу II групи інвалідності 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 статті 16 Закону.

Відповідно, апелянт правомірно дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 151 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21 серпня 2015 №31 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Пунктами 3 та 7 Порядку № 499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності: копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Так, рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовців, приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Міністерство оборони України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, необхідних для призначення виплати.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 до Міністерства оборони України були надані всі документи, визначені пунктом 3 Порядку № 499, для подальшого винесення відповідного рішення по одноразовій грошовій допомозі позивача, то вимога щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та надіслання такого рішення до ІНФОРМАЦІЯ_3 для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги, підлягає задоволенню.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити щодо неправомірного застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

У своїй постанові суд посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно п. 1 Постанови № 975, цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Тобто, даний порядок, відповідно до п. 1 статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стосується військовозобов`язаних, які призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, резервістів які проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

В той час, як апелянтом було надано докази, проходження ним військової служби в країні, де велись бойові дії, а не перебування на навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборах чи для проходження служби у військовому резерві, що свідчить про неприпустимість застосування даного порядку до позивача.

Таким чином, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати п. 151 Протоколу засідання комісії розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21 серпня 2015 року №31.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вищевказане рішення до Київського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Старова Н.Е.

Чаку Є.В.