Справа № 826/15552/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року 10:55 №826/15552/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Мазур А.С. та Федорчука А.Б., за участі секретаря судового засідання Шендирук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Київгаз»
до Кабінету Міністрів України
про визнання незаконною та нечинною постанови,

за участі:

представника позивача: Сиволобов М.В.

представника відповідача: Жамбровський М.С.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28.03.2016 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, у якій просить визнати постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» незаконною та нечинною з 06.05.2015.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №237 суперечить приписам Конституції України, Законам України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про Кабінет Міністрів України», «Про засади функціонування ринку природного газу», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а тому підлягає визнанню незаконною та нечинною.

Представник Кабінету Міністрів України проти позову заперечив, оскільки оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» не може бути визнана судом незаконною та скасована з огляду на те, що Кабінет Міністрів України діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до діючого законодавства та частини другої статті 19 Конституції України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» (далі - Правила №2246) врегульовані господарські відносини між газопостачальними, газорозподільними підприємствами та фізичними особами - споживачами у сфері газопостачання. Зазначеними правилами, також, врегульовані питання оплати за спожитий природний газ.

Зокрема, пунктом 10 Правил №2246 визначено, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 01 квітня 2015 року, здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Норми споживання природного газу, згідно яких здійснюється розрахунок і оплата послуг газопостачання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 №619 «Про затвердження норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова №619).

Отже, постанова №619 безпосередньо регулює господарські відносини у сфері газопостачання в частині оплати наданих послуг, а звідси є регуляторним актом в розумінні статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Постановою від 29 квітня 2015 року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова №237) Кабінет Міністрів України вніс зміни до норм споживання газу населенням, затверджених постановою №619, а саме змінив норму споживання у графі «Норми споживання», замінивши цифри « 6», « 9» і « 18» цифрами « 3», « 4,5» і « 9» відповідно.

Тобто, Кабінет Міністрів України фактично у двічі зменшив плату за спожитий природний газ без будь-якого аналізу фактичного споживання населенням газу, у тому числі - у місті Києві, а саме затверджено такі норми споживання:

при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць (до внесення змін - 6 куб.м);

при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць (до внесення змін - 9 куб.м);

при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць (до внесення змін - 18 куб.м).

Згідно доводів позивача, постанова №237 прийнята з порушенням обов'язкових процедур, встановлених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Так, в порушення статей 4, 8, 9, 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Кабінет Міністрів України не здійснив аналізу регуляторного впливу (стаття 8 Закону) та не оприлюднив його разом з самим проектом регуляторного акту (статті 9, 13 Закону), чим позбавив суб'єктів господарювання, у тому числі публічне акціонерне товариство «Київгаз», законного права подати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів (статті 6, 9 Закону).

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» вважаючи, що постанова №237 прийнята з порушенням обов'язкових процедур, встановлених Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», звернулось до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 113 Конституції України передбачає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Основоположними принципами діяльності Кабінету Міністрів України є дотримання верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

З урахуванням визначення терміну регуляторний акт, наведеному в статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», спірна постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року №237 є регуляторним актом, відтак її розроблення, розгляд, прийняття та оприлюднення повинно відбуватись за процедурою визначеною Законом України «Про Кабінет Міністрів України» та з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Частиною першою статті 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено принцип планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, тобто передбачуваності, згідно з яким регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частини першої статті 19 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» планування діяльності з підготовки Кабінетом Міністрів України проектів регуляторних актів здійснюється в порядку, встановленому Регламентом Кабінету Міністрів України, з урахуванням вимог частин третьої та четвертої статті 7 цього Закону.

Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

В судовому засіданні суд встановив, що оскаржувана постанова №237 вже була предметом розгляду іншої адміністративної справи - №826/16447/15, судове рішення у якій набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 21.09.2015 №826/16447/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 04.11.2015, задовольнив позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів України.

Визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року №237.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.01.2016 №К/800/49436/15 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 04.11.2015 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015.

В адміністративній справі №826/16447/15 суди встановили, що при прийнятті постанови №237 Кабінетом Міністрів України не дотримано принципу передбачуваності, що означає послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що в свою чергу дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності. Зокрема, проект спірної постанови не було включено до плану підготовки проектів регуляторних актів Кабінету Міністрів на 2015 рік, що є порушенням норм статей 5, 7, 19 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Також, одним з основоположних принципів забезпечення здійснення державної регуляторної політики є принцип оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, що одночасно є одним із етапів, що передує прийняттю регуляторного акту.

Згідно з частини першої статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Вказана норма кореспондує з правом громадян, суб'єктів господарювання, їх об'єднань та наукових установ, а також консультативно-дорадчих органів, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю (стаття 6 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»).

Також, судами встановлено, що спірна постанова №237 не була опублікована, або в будь-який інший спосіб оприлюднена до моменту її прийняття. Відтак, публічне акціонерне товариство «Київгаз» чи інші заінтересовані особи були позбавлені можливості надати свої пропозиції та зауваження до проекту спірної постанови, що свідчить про порушення відповідачем статей 6, 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», в частині обов'язку забезпечити обов'язкове оприлюднення проекту регуляторного акту.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» імперативно визначено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом; щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

З огляду на те, що проект регуляторного акта не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення відповідачем принципу передбачуваності, то суди прийшли до висновку, що наведені порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття спірної постанови №237, у сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною та нечинною з моменту прийняття.

Крім того, Кабінет Міністрів України постановою від 23.03.2016 №204 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. №409 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнав постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) такою, що втратила чинність.

Враховуючи, що постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року №237, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 №826/16447/15 визнана незаконною та нечинною, то остання вже не породжує правових наслідків з моменту її прийняття, а тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Київгаз» є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Київгаз» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2016.