Справа № 813/222/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року 12 год. 43 хв. Справа № 813/222/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бігуна Н.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання неправомірною відмову,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання неправомірною відмови Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.2016 року та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в оренду для ведення городництва на території Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області.

Ухвалою суду від 02.02.2016 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 31.03.2016 року відповідно до положень ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.12.2015 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 10 га в оренду для ведення городництва на території Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Проте, 14.01.2016 року отримав відмову у наданні дозволу на розробку проекта землеустрою. Відтак, позивач вважає, що в своїй відмові відповідач посилається на обставини, що не передбачені законом, а тому просить визнати таку відмову неправомірною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

15.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 10 га в оренду для ведення городництва на території Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області.

14.01.2016 року, на заяву ОСОБА_2, надійшла відповідь від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № А-1614/0-178/25-16, в якій відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі ч.3 ст.123 Земельного кодексу України через невідповідність зазначеної в клопотанні площі до долучених графічних матеріалів.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядуванн, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи,що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти,здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 ЗК України, частиною другої якої передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд звертає увагу на те, що підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 3 ст. 123 ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема у відповіді ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.2016 року, відповідач посилається на те, що згідно Закону України «Про особисте селянське господарство» площа земельної ділянки для ведення городництва, яка надається громадянину для вирощування сільськогосподарської продукції для власних потреб, не може бути більшою за 2 га.

В той же час, суд враховує те, що з самої заяви позивача від 15.12.2015 року вбачається, що останній, звернувшись до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,10 га, що є значно меншою за 2 га, на які посилається у своїй відмові відповідач.

Крім того, у відмові від 14.01.2016 року ГУ Держгеокадастру у Львівській області вказує на невідповідність зазначеної в клопотанні площі до долучених графічних матеріалів.

З цього приводу суд зазначає про те, що у рішенні сільської ради і у викопіюванні з індексної карти, копії яких долучені до матеріалів справи, площі зазначаються позивачем приблизно. Лише під час виготовлення проекту землеустрою узгоджуються межі і розміри земельної ділянки, яка відводиться у користування.

Враховуючи вищенаведене, зазначена відповідь ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.2016 року не містить обґрунтування не вчинення дій по вирішенню заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а містить лише формальне роз'яснення змісту статей Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, та не довів правомірності свого рішення.

А відтак, суд вважає відповідь від 14.01.2016 року №А-1614/0-178/25-16 немотивованою, а тому позовні вимоги в частині визнання неправомірною відмови Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.2016 року підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в оренду для ведення городництва на території Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 № П-278/10.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на зазначене, виконання повноважень, які покладені на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеної посадової особи та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога зобов'язального характеру суперечить повноваженням адміністративного суду та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 158, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.2016 року в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в оренду для ведення городництва на території Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 551, 21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (пр. Чорновола, 4, м. Львів, 79019).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 квітня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.