Справа № 465/3166/14-а, 2а-465/9/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Справа № 876/7008/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Франківського районного суду міста Львова від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 28.05.2014 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила визнати протиправними дії Франківської районної адміністрації щодо прийняття розпорядження №7 «Про скасування розпорядження районної адміністрації №2215 від 01.12.2006 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1» та скасувати розпорядження №7 «Про скасування розпорядження районної адміністрації №2215 від 01.12.2006 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1».

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 14 травня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Франківської районної адміністрації щодо прийняття розпорядження №7 «Про скасування розпорядження районної адміністрації №2215 від 01.12.2006 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1». Скасовано розпорядження №7 «Про скасування розпорядження районної адміністрації №2215 від 01.12.2006 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Франківська районна адміністрація Львівської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства. Зазначає, що посилання на те, що позивачка довідалась про існування розпорядження лише в квітні 2014 року є неправдивими.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №7 від 18.01.2007 року скасовано розпорядження районної адміністрації від 01.12.2006 року №2215 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.12.2006 року №2215 «Про передачу квартир у власність громадян», співвласниками квартири АДРЕСА_1, в тому числі й позивачкою, оформлено право власності на вказану квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а. с. 4-5/.

Таким чином, на момент скасування розпорядження адміністрації від 01.12.2006 року №2215 оскаржуваним розпорядженням від 18.01.2007 року №7, таке було повністю виконане.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між кількома суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а цей суб'єкт відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій і при цьому ці функції повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як видно зі змісту позовних вимог, позивачем оскаржується розпорядження відповідача №7 «Про скасування розпорядження районної адміністрації №2215 від 01.12.2006 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність балкона та комірки квартири АДРЕСА_1».

При цьому поза увагою суду залишено ту обставину, що на підставі спірного розпорядження оформлено право власності на зазначену вище квартиру, про що видано Свідоцтво про право власності на квартиру (а.с.4).

Оскільки спірне розпорядження є актом індивідуальної дії, воно реалізоване, бо видано Свідоцтво про право власності на квартиру, то відповідно після оформлення права власності на квартиру виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати свої права і інтереси позивач повинен у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду міста Львова від 14 травня 2015 року у справі №465/3166/14-а скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 05.04.2016 року.