Справа № 810/4919/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4919/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Лічевецького І.О.,

за участю секретаря Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про скасування повідомлення-рішення податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 07.05.2015 року та № від 07.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки Акта перевірки є безпідставними, а податкові зобов'язання підприємству нараховано необґрунтовано.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області від 07.05.2015 № та № .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права, не з'ясування в повній мірі обставин, що мають значення для справи, порушення принципу законності та рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом та прийняв незаконне та необґрунтоване судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування СТОВ "Україна" бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (у сумі 4716411,00 грн. відображених в податковій декларації з податку на додану вартість) за січень 2015 року.

Результати даної перевірки оформлено Актом № 850/10-10-16-15-02/30889014 від 23.04.2015 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, за наслідками її проведення податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем, зокрема:

- п.198.4, ст.198, п. 209.4, п.209.5. п.209.6, п.209.7, п. 209.14, п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209. п. 151 підрозділ 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у січні 2015 року в сумі 4716411 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 1932715 грн., а також, призвело до завищення суми податку на додану вартість за січень 2015 року, яка перераховується на спеціальний рахунок платника в сумі 2761315 грн.

На підставі вказаних висновків Акта перевірки Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № від 07.05.2015, відповідно до змісту якого податковим органом збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів у розмірі 2415893,75 грн. (1932715,00 грн. - за основним платежем та 483178,75 грн. - за штрафними санкціями);

- № від 07.05.2015, відповідно до змісту якого податковим органом зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 5895513,75 грн. (4716411,00 грн. - за основним платежем та 1179102,75 грн. - за штрафними санкціями).

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

За результатами адміністративного оскарження, податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом

.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що основним видом господарської діяльності СТОВ «Україна» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Для реалізації зазначеної господарської діяльності СТОВ «Україна» 02.01.2014 укладено (в тому числі) з ТОВ «Сіверське» договори суборенди масиву земельних ділянок № У-С/08/14-1, № У-С/08/14-2, № У-С/08/14-3, № У-С/08/14-4 та № У-С/08/14-5.

Згідно з умовами вказаних договорів ТОВ «Сіверське» (орендар) надає, а СТОВ «Україна» (суборендар) приймає у строкове платне користування масив земельних ділянок загальною площею 750,95 га, що знаходиться на території Дрімайлівської сільської ради Куликівського району за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Сторони узгодили строк дії кожного договору, орендну плату та умови використання переданих в суборенду земельних ділянок.

Крім того, сторони також визначили, що передача земельних ділянок здійснюється у строк 3 робочих дні, після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Додатками до вказаних договорів передбачено реєстр земельних ділянок, що передаються в суборенду за цими договорами. В даних реєстрах містяться відомості про власників земельних ділянок, кадастрові номери цих земельних ділянок, їх місцезнаходження та площі, а також визначено розмір суборендної плати по кожній земельній ділянці згідно договору суборенди, а також окремо ПДВ.

02.01.2014 зазначені в додатках до договорів суборенди (№ У-С/08/14-1, № У-С/08/14-2, № У-С/08/14-3, № У-С/08/14-4, № У-С/08/14-5 від 02.01.2014) землі передано орендарем та прийняті суборендарем, про що ТОВ «Сіверське» та СТОВ «Україна» склали та підписали акти прийому-передачі об'єкта суборенди (масиву земельних ділянок).

Крім того, 02.01.2014 Сількогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» було укладено договір № 1/1/14 про надання послуг з вирощування зернових та технічних культур (кукурудзи).

У вказаному договорі сторони зазначили, що загальний розмір площі угідь, що підлягає обробці за цим договором, становитиме не менше 750,95 га. В агрономічному звіті про результати надання послуг з вирощування зернових та технічних культур (кукурудзи), який є невід'ємною частиною цього договору, вказано, що місцем надання послуг з вирощування є землі замовника (СТОВ «Україна»), що розміщені с. Дрімайлівка Куликівського району, Чернігівської області.

Таким чином, площі суборендованих у ТОВ «Сіверське» земельних ділянок використано позивачем у 2014 році для вирощування зернових та технічних культур (кукурудзи).

В ході здійснення зазначеної господарської діяльності СТОВ «Україна» понесло певні витрати та у зв'язку з чим отримало право на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Як зазначено в Акті перевірки та вбачається з матеріалів справи у грудні 2014 року СТОВ «Україна» експортувало продукцію (зерно кукурудзи), в тому числі яку зібрано на суборендованих площах земельної ділянки 455,5 га ТОВ «Сіверське», до покупця «ULF TRADE AG» відповідно до умов контрактів від 27.10.2014 № ULF 14P053-22 та № ULF 14P054-22, а також від 26.10.2014 № ULF 14P050-22 на загальну суму 1691500,00 дол. США.

Вказані операції оподатковувались позивачем відповідно до вимог чинного законодавства податком на додану вартість за ставкою 20%.

Перевіркою встановлено, що СТОВ «Україна» до податкового кредиту декларації за грудень 2014 року включено ПДВ в загальній сумі 3887952,01 грн. (222753,51 грн., 27815,28 грн., 3036666,36 грн., 67289,25 грн., 168041,77 грн., 298774,29 грн.) з придбаних товарів, робіт, послуг з метою їх використання в експортних операціях, а саме реалізації кукурудзи 3 класу, яку зібрано на суборендованих площах земельної ділянки 455,5 га ТОВ «Сіверське». (сторінка 23 Акта перевірки).

Водночас, у зв'язку з тим що договори суборенди земельних ділянок (на яких вирощувалась експортована СТОВ «Україна» у грудні 2014 року продукція) не зареєстровано у встановленому законом порядку, податковий орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на бюджетне відшкодування на підставі абзацу 2 пункту 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного адміністративного суду виходить з такого.

Відповідно до пункту 195.1 статті 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин підрозділом 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України визначались особливості справляння податку на додану вартість у перехідний період.

Так, пункт 15-1 даного підрозділу передбачав, що тимчасово до 31 грудня 2014 року включно від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

Операції з вивезення в митному режимі експорту зернових та технічних культур, зазначених в абзаці першому цього пункту, звільняються від оподаткування податком на додану вартість, крім вивезення сільськогосподарськими підприємствами - виробниками таких зернових та технічних культур, вирощених на землях сільськогосподарського призначення, які перебувають у їх власності та/або постійному користуванні, та/або на орендованих землях, зареєстрованих належним чином відповідно до встановленого законом порядку, на дату такого експорту.

Відповідно до пункту 209.4. статті 209 Податкового кодексу України при вивезенні сільськогосподарських товарів у митному режимі експорту сільськогосподарське підприємство - виробник таких товарів/послуг має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальникам товарів/послуг, вартість яких включається до складу виробничих факторів. Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку.

Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (пункт 209.6. статті 209 Податкового кодексу України).

Аналогічне визначення встановлено законодавцем і в підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Згідно з приписами вказаної норми сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання;

При цьому, відповідно до приписів пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до підпункту 14.1.234. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Встановлено, що позивач є безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування. Ця обставина не заперечується податковим органом.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено та представником апелянта підтверджено у судовому засіданні апеляційної інстанції, що в ході проведення перевірки, жодних сумнівів щодо реальності здійснення вказаних господарських операцій позивачем за перевіряємий період - не виникло. Будь-яких зауважень до первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується правомірність формування платником податків сум бюджетного відшкодування, крім відсутності державної реєстрації договорів суборенди укладених між СТОВ «Україна» та ТОВ «Сіверське» посадовими особами податкового органу також не встановлено.

Перевіряючи доводи податкового органу про те, що податкове законодавство вимагає державну реєстрацію договорів оренди (суборенди) земельної ділянки, а також те, що реалізована позивачем продукція придбана СТОВ «Україна» у інших у сільськогосподарських підприємств - виробників, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з приписами статті 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу вказаних норм вбачається, що чинним законодавством передбачено обов'язкову реєстрацію речових прав (право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди) на земельні ділянки, а не реєстрацію таких договорів.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено процедури та порядку реєстрації договорів суборенди земельної ділянки.

Крім того, Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

З аналізу норм податкового законодавства вбачається, що під поняттям «оренди» розуміється «дія з надання основних фондів у користування за плату та на визначений строк, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства», що узгоджується з приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою визначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З огляду на зазначене, податковим законодавством для цілей оподаткування не встановлено обов'язковість формального оформлення договорів оренди. Підставою для оподаткування в даному випадку має значення саме вчинення конкретної господарської операції. Фактичне користування суб'єктом господарювання земельними ділянками, вирощування на них сільськогосподарської продукції, сплата за них орендної плати, є господарською операцією, яка визначена Податковим кодексом України як «оренда» незалежно від додержання формальної процедури реєстрації, яка є пріоритетною в цивільних правовідносинах.

Отже, податкове законодавство пов'язує виникнення прав та обов'язків платників податків не з фактом укладанням договорів (оскільки сам по собі факт укладання договору не є об'єктом оподаткування), а з фактом здійснення господарської операції.

При цьому, враховуючи викладене, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена також в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.12.2012 року № 2614/12/13-12.

Крім того, у цьому листі вказано, якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

З урахуванням викладеного, у податкових органів відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільськогосподарського податку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового.

Аналогічних висновків дійшла і колегія суддів Вищого адміністративного суду України під час розгляду касаційної скарги у справі №825/2297/15-а (номер в ЄДРСР 54597063).

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відсутність державної реєстрації договорів суборенди земельних ділянок (в даному випадку укладених між позивачем та ТОВ «Сіверське»), відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, не може впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції (а саме реалізації кукурудзи 3 класу) вирощеної на цих суборендованих площах земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що договори суборенди масиву земельних ділянок № У-С/08/14-1, № У-С/08/14-2, № У-С/08/14-3, № У-С/08/14-4 та № У-С/08/14-5 є чинними, факт передачі земельних ділянок від ТОВ «Сіверське» в суборенду до позивача підтверджується актами прийому-передачі об'єкта суборенди до вказаних договорів. Факт надання ТОВ «Сіверське» послуг СТОВ «Україна» по суборенді землі за січень-грудень 2014 року підтверджується також наявними в матеріалах справи податковими накладними та актами виконання робіт (надання послуг).

Вказані первинні документи надавались позивачем і в ході проведення перевірки.

Судом апеляційної встановлено та поясненнями представника податкового органу в суді апеляційної інстанції підтверджено, що жодних інших зауважень до первинних бухгалтерських документів, а також щодо реальності здійснення господарських операцій Державна податкова інспекція в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області не має.

Отже, доводи податкового органу про те, що реалізована позивачем в грудні 2014 року на експорт продукція на суму 13314370 грн. була вирощена на землі, яка не була ні власною не перебувала в оренді в силу відсутності державної реєстрації не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому СТОВ «Україна» мало всі законодавчо визначені підстави для застосування нульової ставки по операціям з експорту в грудні 2014 року сільськогосподарської продукції (кукурудзи) та відповідно право на податковий кредит на суму ПДВ 3887952 грн.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів звертає увагу, що на час подання відповідачем апеляційної скарги, останній в силу положень Закону України «Про судовий збір» не був звільнений від сплати судового збору, однак судовий збір за подання апеляційної скарги не сплатив.

Натомість, апелянтом подано клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з відсутністю коштів на оплату, яке ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2016 року задоволено частково та відстрочено державній податковій інспекції в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки доказів сплати судового збору до суду апеляційної інстанції не надано, суд стягує з відповідача, несплачений ним при поданні апеляційної скарги, судовий збір в сумі 137138, 23 грн.

Керуючись ст.ст. 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнування на утримання Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 137138 (сто тридцять сім тисяч сто тридцять вісім ) гривень 23 копійки на рахунок - 1007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, банк - ГУДКСУ у м. Києві, Код класифікації доходів бюджету 22030001.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.04.2016.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

І.О. Лічевецький

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Лічевецький І.О.