Справа № 826/10381/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Леннокс Україна» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леннокс Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Леннокс Україна» (далі - ТОВ «Леннокс Україна») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Леннокс Україна» щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Софтпро-Технолоджі» і ТОВ «Дайнекс» за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р., за результатами якої складено акт від 19.02.2015 р. № 561/26-58-22-02-17-18638780.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 347 717,00 грн.

Такі висновки податкового органу обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з ТОВ «Софтпро-Технолоджі» і ТОВ «Дайнекс» не мають реального характеру.

На підставі та на виконання цього акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 10.03.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 521 576,00 грн., з яких 347 717,00 грн. - за основним платежем та 173 859,00 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним ТОВ «Леннокс Україна» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні господарські операції, вчинені між позивачем і ТОВ «Софтпро-Технолоджі» і ТОВ «Дайнекс», є реальними, повністю підтверджуються належною первинною документацією, позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту суми по взаємовідносинам з вказаними контрагентами і відповідачем не надано жодних доказів зворотного.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення у суб'єкта господарювання права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування податкового кредиту.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, рух товарів і підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності).

Водночас, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту та валових витрат.

1. Щодо правовідносин позивача з ТОВ «Дайнекс».

Колегія суддів встановила, що між позивачем і ТОВ «Дайнекс» було укладено договори поставки від 20.10.2014 р. № 20-14/10 та від 27.10.2014 р. № 27-14/10 із відповідними додатками, якими визначено специфікації товарів (завантажувальний траверс, плата розширення, клино-хумові ліси, муфта, комплект автоматики, шумопоглинач на компресор).

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем і зазначеним контрагентом у матеріалах справи містяться податкові та видаткові накладні, акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, банківські виписки, наказ Генерального директора ТОВ «Леннокс Україна» Данилова Є.О. від 04.12.2014 р. № 03-ОЗ «Про введення в експлуатацію необоротних активів».

Дослідивши зазначені первинні документи судова колегія звертає увагу на те, що у видаткових накладних відсутні відомості про особу, яка їх підписала від імені одержувача ТМЦ, тобто позивача, а саме не вказано її прізвище, ім'я, по батькові, посада /Т. 1 а.с. 108-109, Т. 2 а.с. 31-32, 116-117 /; у видатковій накладній від 28.10.2014 р. № 390 не зазначено дати та номеру довіреності, на підставі якої представником позивача було отримано ТМЦ / Т. 1 а.с. 109, Т. 2 а.с. 32, 117 /; акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів не завірені підписом уповноваженої особи ТОВ «Дайнекс», а отже не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV та складені з порушенням типової форми для первинних документів даного виду, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 29.12.1995 р. № 352 / Т. 2 а.с. 123-125 /.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 р. / Т. 2 а.с. 102-103 / позивачем не було надано витребуваних в нього довіреностей, на підставі яких уповноваженими особами ТОВ «Леннокс Україна» було здійснено приймання ТМЦ від ТОВ «Дайнекс», доказів використання товару, придбаного у зазначеного контрагента в господарській діяльності позивача та первинних документів, підтверджуючих фактичне переміщення товару, придбаного у ТОВ «Дайнекс».

При цьому, акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) товару / Т. 2 а.с. 123-125 /, окрім вказаних вище недоліків, також не містять жодних відомостей про те, якими саме транспортними засобами та/або за яким маршрутом ТОВ «Дайнекс» на підставі та на виконання п. 4.2 договорів поставки від 20.10.2014 р. № 20-14/10, від 27.10.2014 р. № 27-14/10 (поставка на умовах «DDP» за правилами Інкотермс) здійснювало перевезення товарів.

Посилання апелянта на те, що товар, придбаний ним у ТОВ «Дайнекс» був використаний в його господарській діяльності при виконанні зобов'язань перед ПрАТ «Мульті Весте Україна 3», судова колегія вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, у видаткових накладних, складених на підставі правовідносин позивача з ПрАТ «Мульті Весте Україна 3», містяться відомості виключно про поставку чіллерів, жодних даних про поставку обладнання для їх монтажу та/або виконання робіт з їх монтажу у вказаних первинних документах не зазначено і факт виконання таких робіт перед судом не доведено / Т. 1 а.с. 210-211, Т. 2 а.с. 37, 39, 126-128 /.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що в наказі від 04.12.2014 р. № 03-ОЗ та в актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів датою прийняття та введення позивачем в експлуатацію обладнання, придбаного у ТОВ «Дайнекс», зазначено 04.12.2014 р., а первинні документи по операціям позивача з ПрАТ «Мульті Весте Україна 3», у правовідносинах з яким за твердженням позивача були використані товари, придбані в ТОВ «Дайнекс», датовані жовтнем 2014 року, тобто раніше поставки ТМЦ від ТОВ «Дайнекс».

Колегія суддів встановила й те, що у відповідності з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності ТОВ «Дайнекс» є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин / Т. 2 а.с. 169/, що не узгоджується з видом та характером спірних господарських операцій зазначеного контрагента з позивачем.

Більш того, апеляційний суд встановив, що в договорах поставки від 20.10.2014 р. № 20-14/10, від 27.10.2014 р. № 27-14/10, укладених між позивачем і ТОВ «Дайнекс», видаткових та податкових накладних по господарським операціям за ними особою, яка їх підписала від імені зазначеного контрагента позивача вказано директора Шумського І.Л., який на допиті у рамках кримінального провадження № 0000088, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, надав пояснення, що він не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Дайнекс», зареєстрував товариство на своє ім'я без наміру займатися господарською діяльністю, ніколи не підписував жодних документів від імені директора ТОВ «Дайнекс», зокрема не підписував договорів, податкових і видаткових накладних, ТОВ «Леннокс Україна» йому не відомо та ніяких документів по правовідносинам з ним він не підписував (протокол допиту свідка від 15.04.2015 р.) / Т. 2 а.с. 153-155/, що в сукупності із зазначеними вище обставинами у цій справі також виключає достатні та необхідні правові підстави вважати вищевказані первинні документи належними доказами у розумінні ст. 70 КАС України.

Аналогічна правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, яке відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Враховуючи вищевикладені обставини та наявні у справі докази в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. 86 КАС України, а також те, що за змістом ст. 159 КАС України, рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і в жодному разі не може засновуватися на припущеннях, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави вважати спірні господарські операції позивача з ТОВ «Дайнекс» за договорами від 20.10.2014 р. № 20-14/10, від 27.10.2014 р. № 27-14/10 такими, що відбулись.

2. Щодо правовідносин позивача з ТОВ «Софтпро-Технолоджі».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем і ТОВ «Софтпро-Технолоджі» було укладено договір поставки від 11.07.2014 р. № 11/07/14, у специфікації № 1 до якого зазначені товари, що є об'єктом даного договору, а саме: чіллери LENNOX NAC 1080F у кількості 4-х одиниць та чіллери LENNOX NAC 540D NM5M Spetial у кількості 3-х одиниць.

На підставі зазначеного договору позивачем і його контрагентом були складені видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні, банківські виписки, декларація та сертифікат відповідності із додатком, технічний паспорт та документи, підтверджуючі продаж цих товарів ПрАТ «Мульті Весте Україна 3» (договір із додатками, видаткові і товарно-транспортні накладні).

Разом з тим, колегія суддів встановила, що згідно із сертифікатом відповідності серії ВВ № UA1.013.0078729-12 /Т.1 а.с. 146/ та декларацій про відповідність / Т.1 а.с. 127/ виробником товару (чіллерів), який, у відповідності до вищевказаних первинних документів, позивачем було придбано у ТОВ «Софтпро-Технолоджі», є компанія Lennox Polska Sp.z o.o. PL-01-531 Warszawa, ul. Wybrzeze Gdynskie 6A (Польща), офіційним представником якої є позивач (http://www.lennoxemeia.com/ru/contact/ukraine/ukraina).

Таким чином, у відповідності до вищевказаних первинних документів, позивач не придбавав вказані товари (чіллери) у прямого виробника, офіційним представником якого він є, а купив цей товар в іншої особи - ТОВ «Софтпро-Технолоджі».

Водночас, у матеріалах справи не міститься жодних доказів зміни якісних характеристик товару під час його руху через вказаний ланцюг постачання від виробника (з яким позивач перебуває у ділових стосунках безпосередньо) до позивача як кінцевого покупця, а також товариством не доведено одержання ним будь-яких економічних переваг завдяки придбання спірного товару через посередника, а не напряму через виробника.

При цьому, судова колегія відзначає, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) у кожній господарській операції платника податків у межах його господарської діяльності і податкова вигода не може виступати самостійною діловою метою.

Тож, у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою ділова мета господарської операції є недобросовісною, що виключає обґрунтованість податкової вигоди за такою операцією.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015 р. № К/800/21277/14.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що в даному випадку у правовідносинах позивача з ТОВ «Софтпро-Технолоджи» має місце штучне ускладнення руху активів шляхом включення до ланцюга постачання вказаного контрагента-посередника за наявності у позивача об'єктивної реальної можливості придбати товар напряму у виробника, а отже, зазначені спірні операції не мають розумної економічної мети, не відповідають сутності господарської діяльності, у розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, та не можуть бути підставою для формування відповідних податкових вигод, що помилково не було враховано судом першої інстанції у ході розгляду даної справи.

Доводи позивача про те, що реальність його операцій з ТОВ «СофтПро-Технолоджі» вже була предметом судового розгляду у справі № 826/8114/15, в якій рішенням суду, що набрало законної сили, задоволено його позовні вимоги та визнано спірні операції такими, що відбулися, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаній судом перевірявся зовсім інший період правовідносин позивача із зазначеним контрагентом (з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.), ніж є предметом судового розгляду у даній справі (з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р.), висновки іншого акту перевірки, проведеної податковим органом (від 22.01.2015 р. № 134/26-58-22-02-17-38638780), ніж у межах спірних правовідносин (від 19.02.2015 р. № 561/26-58-22-02-17-18638780), правомірність іншого податкового повідомлення-рішення (від 09.02.2015 р. № ), ніж є предметом позовних вимог у цій справі (від 10.03.2015 р. № ), а отже, й інші обставини справи, що вказує на відсутність належних і необхідних правових підстав для визнання обставин щодо товарності операцій позивача з ТОВ «СофтПро-Технолоджі» такими, що не потребують доказування у цій справі, у розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України.

Більш того, регламентоване ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Аналогічний правовий підхід викладено в листі Вищого адміністративного суду України 14.11.2012 р. № 2379/12/13-12.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 р. № та вважає, що судом першої інстанції при задоволенні адміністративного позову в було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Леннокс Україна» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 01.04.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.