Справа № 822/6331/15
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6331/15

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

29 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про зобов'язання включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадировим Владиславом Володимировичем подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та прийняття за результатами відповідного рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Судом досліджено Конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України та встановлено, що вказане подання стосується вирішення питання щодо конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в цілому, а не певної норми, яка, на думку позивача, помилково застосована відповідачем до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2015 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" укладено:

1) договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях № 007-22545-190115 на суму 50000 грн., з процентною ставкою 13 % річних та строком повернення вкладу - до 19 квітня 2015 року;

2) договір банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у гривнях № 008-22545-190115 на суму 20000 грн., з процентною ставкою 13 % річних та строком повернення вкладу - до 18 лютого 2015 року;

3) договір банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у гривнях № 009-22545-190115 на суму 10000 грн., з процентною ставкою 13 % річних та строком повернення вкладу - до 18 лютого 2015 року.

На виконання умов даних договорів позивачем було внесено вклади на загальну суму 80000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №44538534 (на суму 50000 грн.), №44538352 (на суму 20000 грн.), №44538434 (на суму 10000 грн.).

Перерахування вказаних сум відбувалось із поточного рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1, відкритого на підставі договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних систем.

В строк, встановлений такими договорами, банк не повернув позивачу сум вкладів та не сплатив нараховані проценти, оскільки, на підставі постанови правління НБУ №150 від 02.03.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням №51 від 02.03.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

16.11.2015 року позивачем було подано заяву до банку-агента АТ "Укрексімбанк" про надання інформації з приводу включення її до Загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк" та заявлено вимогу про виплату вкладів та процентів на них.

Банк-агент 24.11.2015 року листом повідомив, що станом на 16.11.2015 року будь-які суми, передбачені для виплати відшкодування на ім'я ОСОБА_4 в наданому їм Загальному реєстрі вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок ФГВФО, відсутні.

03.11.2015 позивач звернулася до уповноваженої особи Фонду із заявою про надання інформації про включення її до Реєстру Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплату коштів, які знаходились на поточних та депозитних рахунках в ПАТ "Дельта Банк". Відповідь на таку заяву позивач не отримала.

Позивач вважає бездіяльність відповідачів протиправною, що стало підставою для звернення з адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що намір сторін у досліджених договорах банківських вкладів, щодо вчинення фінансових зобов'язань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи також з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд надає оцінку оскарженому рішенню лише в цій частині.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Водночас, право Уповноваженої особи на перевірку правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину.

Колегія суддів вважає, що жодна з перелічених вище підстав, вказаних у частині 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не підпадає до застосування у спірному випадку. Не вказано конкретної підстави нікчемності правочину, перелік яких визначено ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", й відповідачем.

Постановою правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ було встановлено обмеження в діяльності ПАТ "Дельта Банк" - не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що договори банківського вкладу №007-22545-190115, №008-22545-190115, №009-22545-190115 від 19 січня 2015 року порушують публічний порядок та є нікчемним у розумінні вимог цивільного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладом є кошти, які, зокрема, надійшли для вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про правомірність дій Уповноваженої особи у зв'язку з тим, що на рахунок позивача грошові кошти надійшли з рахунку іншої особи (ФГ "Богун"), є безпідставними, та не свідчать про нікчемність укладеного договору.

Відповідно до пункту 7.14 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року №346 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) банк з дня отримання рішення Національного банку про зупинення/обмеження або припинення окремого виду здійснюваних банком операцій:

а) протягом трьох робочих днів письмово повідомляє клієнтів, з якими укладені договори про здійснення операцій, які:

обмежені або зупинені згідно з цим рішенням, - про надання послуг з установленими Національним банком обмеженнями;

припинені згідно з цим рішенням, - про необхідність розірвання таких договорів та закриття клієнтами відповідних рахунків;

б) у порядку, строки та в обсягах, які встановлені Національним банком, надає Національному банку інформацію щодо стану виконання цього рішення.

Однак ПАТ "Делтьта Банк" не вчинив дій, спрямованих на розірвання договорів банківського вкладу №007-22545-190115, №008-22545-190115, №009-22545-190115 від 19 січня 2015 року, укладення яких призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з пунктом 7.17 вказаного вище Положення Національний банк, якщо банк не забезпечив виконання рішення Національного банку щодо обмеження, зупинення чи припинення окремих видів здійснюваних банком операцій, здійснення яких рішенням Національного банку зупинено, обмежено чи припинено, або не виправив виявлені в його діяльності порушення в установлений строк, або недотримав умов обмеження/зупинення, може прийняти рішення про:

- продовження строку дії заходу впливу у вигляді обмеження або зупинення операцій;

- застосування до банку інших заходів впливу.

При цьому, статтею 228 ЦК встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і можуть бути визнані недійсними (частина 3 статті 215 ЦК).

Частиною 1 статті 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, саме по собі укладення ПАТ "Дельта Банк" договорів №007-22545-190115, №008-22545-190115, №009-22545-190115 від 19 січня 2015 року (у період встановленого обмеження) не призводить до автоматичного визнання такого правочину нікчемним, оскільки він не є таким, що порушує публічний порядок, та відповідає чинному законодавству.

Отже, посилання апелянта на постанову Правління Національного банку України №692/БТ від 30 жовтня 2014 року, як на підставу для визнання нікчемності угоди, є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 березня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.