Справа № П/811/468/15
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ К/800/38471/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - ДПІ) на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2015 року у справі № П/811/468/15 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маловисківський елеватор» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 14.01.2015 щодо збільшення грошового зобов'язання на додану вартість, зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість та вимоги ДПІ № 423-25 від 26.01.2015.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

5 березня 2015 року постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2015 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 14.01.2015, вимога ДПІ № 423-25 від 26.01.2015 визнані протиправними та скасовані.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 11.12.2014 до 17.12.2014 ДПІ була здійснена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Глобал Автогруп» за лютий, березень 2013 року, за наслідками якої 24.12.2014 був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариству у зв'язку з порушенням вимог п.,п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України був донарахований податок на додану вартість у розмірі 132 164,00 грн. та зменшений залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду на суму 54 827,00 грн.

14 січня 2015 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 165 205,00 грн., № щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 54 827,00 грн.

26 січня 2015 року ДПІ направила Товариству податкову вимогу № 423-25 на суму 183 755,27 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений даний документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 даного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Таким чином, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Суди встановили, що 18.01.2013 між Товариством та ТОВ «Глобал Автогруп» був укладений договір купівлі-продажу № АГ/КП004-12, відповідно до якого Товариство придбало у ТОВ «Глобал Автогруп» товар (транспортні засоби та причепи).

Для підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало акт приймання-передачі транспортного засобу; видаткові та податкові накладні; платіжні доручення; сертифікат відповідності з додатком; копії сервісних книг автомобілів та вкладиш до них.

Зазначені транспортні засоби та причепи були зареєстровані у центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Новомиргородського та Маловисківського районів, що підтверджується відповіддю № 76 від 6.03.2015, платіжним дорученням про оплату послуг державної реєстрації, рахунками, актами виконаних робіт, копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та причепів.

Вказані транспортні засоби та причепи Товариство передало у платне користування приватному сільськогосподарському підприємству «Лан», що підтверджується договором оренди транспортного засобу № 25/02/13-01 від 25.02.2013 та актом приймання-передачі від 25.02.2013.

Суди обґрунтовано зазначили, що Товариством були надані всі первинні документи, які були оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження виконання господарських операцій з контрагентом, на підставі яких Товариством був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, враховуючи принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Таким чином, недотримання контрагентом Товариства податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб, зокрема, його контрагентів, за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області відхилити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.