Справа № 817/16/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"29" березня 2016 р. Справа № 817/16/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарях Єфремовій О.С., Витрикузі В.П.,

за участю представника відповідача Грімової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління МВС України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу начальника Управління МВС України в Рівненській області №348 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення його - капітана міліції ОСОБА_4 з 06.11.2015 з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); поновлення на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області з 06.11.2015.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що на момент звільнення перебував у відпустці по догляду за дитиною. Жодного повідомлення чи листа про звільнення з 06.11.2015 працівників УМВС України в Рівненській області не отримував. Про своє звільнення дізнався 25.12.2015 з телефонного дзвінка працівника банку, який повідомив про надходження коштів на розрахункову картку, які є вихідною допомогою при звільненні. Того ж дня ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку та написав заяву про наміри проходити службу в поліції. Вказує, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється. З послужного списку та відомостей про заохочення, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_4, можна зробити висновок про доцільність подальшого використання його на службі. Крім того, при звільненні працівника у зв'язку з змінами організації праці згідно із ст.42 Кодексу законів про працю України перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців. Вказує, що є батьком трьох малолітніх дітей, зокрема по одній дитині наявне аліментне стягнення грошових виплат до досягнення повноліття. Позивач уважає наказ відповідача про звільнення через скорочення штатів протиправним, просить його скасувати та поновити на посаді.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Позивач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в засідання суду не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи він та його представник були повідомлені належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача.

Представник відповідача в засіданні суду заперечила проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до запису у трудовій книжці ОСОБА_4 19.09.2005 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (а.с.9). Вказана обставина також підтверджується довідкою на військовозобов'язаного звільненого з органів МВС України.

Наказом УМВС України в Рівненській області №213 о/с від 03.07.2015 капітану міліції ОСОБА_4, старшому оперуповноваженому відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області у відповідності до п.3 ст.25 Закону України "Про відпустки" надано відпустку без збереження заробітної плати (по догляду за дитиною) з 26.07.2015 по 26.07.2016 (а.с.6).

На виконання вимог наказу УМВС України в Рівненській області №1781 від 04.09.2015 відділом боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області проведено роз'яснювальну роботу щодо можливого майбутнього звільнення через скорочення штатів та складено список особового складу УМВС України в Рівненській області, які бажають продовжити службу (роботу) в поліції (а.с.35-39,70-71). Судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 стосовно ознайомлення позивача з даним наказом. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили обставини доведення до відома позивача положень даного наказу. Свідок ОСОБА_8 повідомила, що їй не відомі обставини доведення до відома її чоловіка, ОСОБА_4 положень наказу.

Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області №348 о/с від 06.11.2015 відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_4 - старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 11 років 07 місяців 15 днів, у пільговому обчислені - 14 років 04 місяці 29 днів (а.с.27).

06.11.2015 управління МВС України в Рівненській області (управління кадрового забезпечення) надіслало ОСОБА_4 повідомлення про звільнення через скорочення штатів та необхідність отримання трудової книжки в управлінні кадрового забезпечення УМВС, що підтверджується журналом обліку вихідної кореспонденції (а.с.28,72-75).

10.12.2015 Управління МВС України в Рівненській області (управління кадрового забезпечення) повторно надіслало ОСОБА_4 повідомлення про звільнення через скорочення штатів та необхідність отримання трудової книжки в управлінні кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що підтверджується журналом обліку вихідної кореспонденції (а.с.29,76-78).

Вважаючи порушення своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що УМВС України в Рівненські області діяло на підставі, в межах провноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-ХП "Про державну службу". Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституціїю України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону №565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Поряд з цим суд апеляційної інстанції враховує, що на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та набрав чинності Закон України від 02.07.2015 №580-VIІI «Про Національну поліцію».

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону (пункт 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ).

На виконання вищевказаних вимог Закону України "Про Національну поліцію" УМВС України в Рівненській області додаткового ознайомлено особовий склад відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС з вимогами наказу УМВС України в Рівненській області від 04.09.2015 №1781 "Про організаційні заходи щодо дотримання вимог трудового законодавства у зв'язку з ліквідацією органів і підрозділів внутрішніх справ", в тому числі і позивача.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції лише за їх власним бажанням у спосіб, передбачений пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ.

Враховуючи, що Закон № 580-VIІI було опубліковано 06.08.2015 в газеті "Голос України", то відповідно трьохмісячний термін з дня опублікування, протягом якого особи мали подати відповідні рапорти (заяви) про їх бажання проходити службу в поліції, закінчився 06.11.2015.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у встановлений строк рапорт про його бажання проходити службу в Національній поліції та рапорт про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в іншу установу особисто безпосередньому керівнику та начальнику УМВС України в Рівненській області не подавав. Не подавав та не надходила така заява до управління кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області, на яку покладено організацію обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України. Відсутні такі рапорти (заява) в особовій справі ОСОБА_4

Покликання позивача на нероз'яснення йому необхідності подання рапорту про намір проходити службу в Національній поліції суд до уваги не приймає, оскільки, в силу згаданих вище нормативних актів, саме працівник міліції наділений правом ініціювати перед роботодавцем питання продовження служби в іншій установі. На роботодавця такого обов'язку не покладено.

Судом встановлено, що лише 25.12.2015 тобто після спливу встановленого законом тримісячного строку ОСОБА_4 подав на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції України в Рівненській області полковнику міліції Максимову С.В. заяву про проведення переатестації для проходження служби в поліції після виходу з відпустки по догляду за дитиною (а.с.11).

Однак, законодавець визначив трьохмісячний термін для подання відповідних заяв, і позивач не був позбавлений права завчасно скористатися наданим йому правом та подати заяву про прийняття на службу до поліції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

При цьому, як зазначалося вище згідно з пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Отже, перебування ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною не є перешкодою відповідачу приймати рішення про звільнення позивача через скорочення штатів.

Також, позивач покликається на те, що відповідачем в порушення пп. "г" п. 64 Положення №114 не встановлено відсутності можливості подальшого його використання на службі.

Дійсно, відповідно до пп. "г" п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 №730 ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в тому числі управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, у випадку повної ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, обумовлена в Законі.

Стосовно позивача судом не встановлено обмежень, які б перешкоджали відповідачу (при дотриманні встановленої законодавством процедури) приймати рішення про його звільнення через скорочення штатів.

Враховуючи процес ліквідації органів міліції, не подача у встановлений строк заяви з волевиявленням щодо проходження служби в поліції, відсутність прямо передбачених обмежень щодо звільнення позивача через скорочення штатів, відповідач не зобов'язаний був розглядати можливість подальшого використання позивача на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним у встановлені строки бажання проходити службу у поліції, суд дійшов висновку, що УМВС України в Рівненській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, то вона не підлягає задоволенню оскільки є похідною від першої вимоги, у задоволенні якої судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Покликання позивача на правову позицію Верховного Суду України не може бути взято до уваги з огляду на те, що у даних правовідносинах пріорітетними є норми спеціального законодавства, трудове законодавство підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі. Таким спеціальним законом є Закон України "Про Національну поліцію."

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівник, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 (справа №21-303а13).

Позивач з таким позовом до суду першої інстанції не звертався. Відповідно до ч.4 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Водночас, 07 вересня 2015 року УМВС України в Рівненській області подало до територіального органу Державної служби зайнятості України у місті Рівне інформацію про заплановане масове вивільнення 07 листопада 2015 року працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, тобто вжило заходів, передбачених законодавством для їх подальшого працевлаштування, в тому числі і позивача.

Відповідно до ст.29 ч.П Європейської соціальної хартії Сторони зобов'язуються забезпечити, щоб роботодавці до такого колективного звільнення завчасно інформували і консультували представників працівників щодо шляхів і засобів запобігання колективному звільненню або обмеження кількості звільнюваних осіб і пом'якшення наслідків звільнення, наприклад шляхом вжиття соціальних заходів, спрямованих, зокрема, на надання відповідним працівникам допомоги у працевлаштуванні або перепідготовці.

З урахуванням того, що відповідач завчасно поінформував позивача про можливе майбутнє звільнення та ужив необхідних заходів щодо його працевлашування доводи апеляційної скарги про те, що УМВС України в Рівненській області не дотрималося вимог Європейської соціальної хартії є безпідставними.

Відповідно до Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення " Закону України "Про Національну поліцію" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України» 06.11.2015.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі норм Закону, які ще не набули чинності є помилковим

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" квітня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області вул.М.Хвильового , 2,м.Рівне,33028

4-представник позивача ОСОБА_10 АДРЕСА_2