Справа № 335/1504/16-а
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1504/16-а 2-а/335/77/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

У позовній заяві вказує, що він звільнився з лав МВС України у 2009 році, і як пенсіонер МВС України перебуває на обліку в ГУПФУ в Запорізькій області.

Під час роботи в Київській віщій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського на виконання наказу МВС СРСР від 19.07.1988р. №0143 «О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах», вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 13.08.1988р. №12с, відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від 19.09.1988р. №127 він у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №33 від 27 січня 1992 року на базі Київської вищої школи МВС СРСР ім. Дзержинського та Київського філіалу Всесоюзного інституту підвищення кваліфікації керівних працівників МВС СРСР створено Українську академію внутрішніх справ.

Указом Президента України від 20 грудня 1996 гору №1257/96 Українській академії внутрішніх справ надано статус національної і вона перейменована в Національну академію внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2005 року №880 Національна академія внутрішніх справ України реорганізована в Київський національний університет внутрішніх справ.

Рішенням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р Київський національний університет справ реорганізований в Національну академію внутрішніх справ.

У листопаді 2015 року він звернувся до Головного Управління МВС України в Запорізькій області про визнання мене учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення.

У своєму рішенні від 09.12.2015 року комісія ГУ МВС України в м. Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни відмовила у визнанні мене учасником бойових дій, мотивуючи це тим, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» Вірменська РСР у переліку держав і періодів бойових дій на їх території не значиться.

Вважає, що таке рішення відповідача є неправомірним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому просить: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни щодо відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1; встановити факт участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Вірменської РСР у період часу з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року; зобов'язати комісію Головне управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій і видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що позивач не брав участь в бойових діях у воєнний час у складі діючої армії і на території держав, які вказані в Переліку, затвердженому Постановою КМУ від 08.02.1994 року №63. Також позивачем не надано доказів, що він проходив службу, працював чи перебував у відрядження в державах, де в цей період велися бойові дії, і брав участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Рішення Комісій з розгляду питань, пов'язаних з установленням статусу учасників бойових дій та учасника війни ГУНП в Запорізькій області від 09.12.2015 року є обґрунтованим та прийнято з дотриманням норм чинного законодавства. В задоволенні позову просить відмовити.

Справу розглянуто в порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, під час роботи в Київській віщій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського на виконання наказу МВС СРСР від 19.07.1988р. №0143 «О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах», вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 13.08.1988р. №12с, відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від 19.09.1988р. №127, ОСОБА_1 у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №33 від 27 січня 1992 року на базі Київської вищої школи МВС СРСР ім. Дзержинського та Київського філіалу Всесоюзного інституту підвищення кваліфікації керівних працівників МВС СРСР створено Українську академію внутрішніх справ.

Указом Президента України від 20 грудня 1996 гору №1257/96 Українській академії внутрішніх справ надано статус національної і вона перейменована в Національну академію внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2005 року №880 Національна академія внутрішніх справ України реорганізована в Київський національний університет внутрішніх справ.

Рішенням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р Київський національний університет справ реорганізований в Національну академію внутрішніх справ.

У листопаді 2015 року позивач звернувся до ГУНП в Запорізькій області про визнання мене учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення.

У своєму рішенні від 09.12.2015 року комісія ГУНП в м. Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни відмовила у визнанні мене учасником бойових дій, мотивуючи це тим, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» Вірменська РСР у переліку держав і періодів бойових дій на їх території не значиться.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Суд визнає, що обставини існування на територіях колишніх Вірменських та Азербайджанських республіках збройних конфліктів, зокрема в період відрядження позивача з 19.09.1988 року по 18 грудня 1988 року - є загальновідомими, та не підлягають доказуванню.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту, згідно якого: учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних сил діючої армії (флоту) , у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і мирний час (ст.5); учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовця радянської Армії, ОСОБА_3, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (п.2 ч.1 ст.6).

Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994 року „Про організаційні заходи щодо застосування Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії. ОСОБА_3. Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР. військовослужбовців Збройних Сил. Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, де також міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року.

До вказаного переліку Вірменська РСР не входить, проте, у переліку міститься положення - „інші країни після 1979 року", зміст якого конкретним переліком не уточнений.

Оскільки вказана постанова Кабінету Міністрів України прийнята після проголошення Україною незалежності, під визначенням "інші країни після 1979 року", на думку суду, маються на увазі в т.ч. і республіки колишнього Союзу РСР, на території яких мали місце збройні конфлікти до моменту проголошення Україною незалежності.

В примітці № б до позиції "інші країни після 1979 року" встановлено, то Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії. але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Тобто, вказаним положенням визначено, яким чином доводиться особиста участь у бойових діях осіб, які проходили службу у Збройних Сил СРСР на час військового конфлікту, тоді як про інші категорії осіб інформація про способи доведення особистої участі у бойових діях відсутня, що не означає неможливість отримання ними відповідного статусу учасника бойових дій, якщо вони підпадають під визначення ст. 5. 6 Закону.

Оскільки позивач не проходив службу у Збройних Силах СРСР у період з 19.09.1988 р. до 18.12.1988 р.. то йому не могла бути надана довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях, тоді як інформація про участь позивача у виконанні спеціального завдання може бути підтверджена лише відповідними органами внутрішніх справ, у яких позивач проходив службу.

Суд не може погодитися з відповідачем, який вважає, що зазначена примітка свідчить про те, що позиція "інші країни після 1979 року" розповсюджується виключно на військових фахівців, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР в країни, на території яких велися бойові дії.

На відміну від інших приміток №№ 1, 2, 3. 4. 5, 7 до цього пункту, в яких безпосередньо зазначено, що вони поширюються на обмежене коло осіб, примітка № 6 до позиції "інші країни після 1979 року" лише встановлює, що надання пільг саме військовим фахівцям, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР. залежить від наявності довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Зазначена примітка № б ніяким чином не обмежує коло осіб на яких розповсюджується: позиція „інші країни після 1979 року".

Чинне законодавство України не містить визначення терміну "бойові дії", а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії як бойові. Таким чином при визначенні, чи мають дії, в яких позивач брав участь на території Вірменської РСР характер бойових, слід враховувати в повному обсязі обставини, які супроводжували його перебування на зазначених територіях.

Так, як підтверджується наявними матеріалами справи позивач у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19.09.1988 року до 18.12.1988 року, залучався для виконання спеціального завдання в умовах надзвичайного стану при збройних конфліктах з метою забезпечення охорони громадського порядку в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки на території Вірменської РСР.

У зазначений період на території республіки Вірменія відбувся збройний конфлікт між вірменським та азербайджанським населенням, для припинення якого були введені підрозділи МВС СРСР. Саме в цей час при проходженні служби, маючи спеціальне звання "лейтенант міліції", позивач виконував спеціальні завдання в зоні надзвичайного стану - у м. Єреван.

При цьому, факт перебування позивача у період з вересня 1988 року по грудень 1988 року в складі воєнізованих формувань на території Вірменської РСР відповідачем не заперечується та не спростовувався.

Хоча Республіка Вірменія не включена у перелік держав і періодів бойових дій. судом при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах масових заворушень та безпорядків при міжетнічних збройних конфліктах, які відбувались на території Вірменської РСР.

Відповідно до положень п.2 ст.9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", постанови Кабінету Міністрів України № 458 від 26.04.96р. "Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Уряду Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям і виконавчим комітетам Рад, Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ. Службі безпеки. Службі зовнішньої розвідки, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Національній гвардії. Штабу Цивільної оборони було доручено створити відповідно республіканську, обласні, міські, районні, районні в містах та відомчі комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 13.01.95 р. "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" участь громадян у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.

Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебувай підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники.

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України № 16 затверджено Положення "Про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій", згідно п.3 якого Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасникам бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту": реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку: інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача прийняте на порушення принципу обґрунтованості і підлягає скасуванню, тоді як питання про визнання позивача учасником бойових дій має бути вирішене у встановленому законодавством порядку.

Керуючись ст.ст. 159-163, 186 КАСУ, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни щодо відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1.

Зобов'язати комісію Головне управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій і видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

На постанову протягом 10 днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: А.В. Воробйов