Справа № 826/3544/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року № 826/3544/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про скасування наказу про звільнення, зобов'язання здійснити переведення на рівнозначну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - відповідач, НКДРКП) про:

скасування наказу відповідача про звільнення позивача від 27.01.2014 № 21 «ОС»;

здійснення переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління ліцензійного контролю НКДРКП з моменту виходу ОСОБА_1 на роботу 11.11.2013 у зв'язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 до фактичної дати поновлення її на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови НКДРКП від 27.01.2014 № 21 «ОС»; зобов'язано здійснити переведення на посаду, що є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_1 займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 по дату набрання даним рішенням законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2015 прийнято справу № 826/3544/14 до провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2016 позовну заяву в частині позовних вимог про здійснення переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління ліцензійного контролю НКДРКП з моменту виходу ОСОБА_1 на роботу 11.11.2013 у зв'язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 до фактичної дати поновлення її на роботі залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні судом ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила публічну службу на посаді директора департаменту ліцензійного контролю НКДРКП та у зв'язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та перебуванням у стані тимчасової непрацездатності, приступила до виконання посадових обов'язків з 11.11.2013.

З метою виконання НКДРКП, повноважень у сфері перероблення та захоронення побутових відходів наказом голови Комісії від 30.04.2013 № 55 внесено до структури та штатного розпису на 2013 рік зміни та виведено зі штатного розпису, зокрема, департамент ліцензійного контролю та всі посади цього структурного підрозділу, а введено управління ліцензійного контролю чисельністю 18 штатних одиниць. З 01.06.2013 новий штатний розпис на 2013 рік введено в дію.

Наказом в.о. голови НКДРКП від 06.08.2013 на посаду начальника управління ліцензійного контролю переведено ОСОБА_2 з посади директора департаменту ліцензійного контролю.

11.11.2013 у зв'язку з ліквідацією департаменту ліцензійного контролю та посади директора департаменту, позивача попереджено про звільнення та запропоновано перелік вакантних посад для подальшого проходження служби, від яких вона відмовилась у зв'язку з їх нерівнозначністю посаді, займаній до виходу у відпустку.

Наказом в.о. голови НКДРКП від 27.01.2014 № 21 «ОС» позивача звільнено з посади директора департаменту ліцензійного контролю у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці згідно з п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Повідомлення працівників про умови оплати праці також передбачено і статтею 29 Закону України «Про оплату праці» відповідно до якої про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни.

У порушення вимог трудового законодавства позивач не була повідомлена за два місяці про зміну істотних умов праці. Попередження про ліквідацію департаменту ліцензійного контролю та її посаду, а також пропонування посад для подальшого працевлаштування вручено позивачу після виходу з відпустки у листопаді 2013 року та після фактичного внесення змін до структури та штатного розпису установи.

Посилання відповідача на лист від 06.06.2013, яким позивача повідомлено про зміни істотних умов праці за посадою, яку вона займала, та запропоновано посаду начальника управління ліцензійного контролю, не можна визнати доведеними, оскільки відповідно до копії конверту поштове відправлення не вручено адресату, а також з даної копії конверту та рекомендованого відправлення не встановлено зміст дійсного поштового вкладення.

Даних щодо повідомлення позивача у телефонному режимі про зміни відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд також зауважує, що за змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із наступними змінами і доповненнями, підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Враховуючи викладене у сукупності, суд прийшов до висновку, що спірний наказ відповідача про звільнення позивача від 27.01.2014 № 21 «ОС» є протиправним.

В той же час, у суду відсутні належні правові підстави для скасування такого наказу, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи наказу НКДРКП від 05.08.2014 № 171 «ОС» оскаржуваний наказ від 27.01.2014 № 21 «ОС» скасовано.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень представника позивача та підтверджується матеріалами справи, листом від 01.07.2014 № 2868/02-15-08 НКДРКП повідомила позивача про відсутність вакантних посад, які б були рівнозначними за умовами оплати праці та категорією тій посаді, яку вона займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною. Разом з тим, позивачу запропоновано ряд вакантних посад, в тому числі посаду начальника Управління інформаційно-господарського забезпечення та державних закупівель, на яку позивач погодилась і наказом відповідача від 05.08.2014 № 172 «ОС» «Про переведення ОСОБА_1.» ОСОБА_1, директора Департаменту ліцензійного контролю, переведено з 05.08.2014 на посаду начальника Управління інформаційно-господарського забезпечення та державних закупівель. Наказом НКДРКП від 20.08.2014 № 185 «ОС» «Про переведення ОСОБА_1.» ОСОБА_1, начальника Укравління інформаційно-господарського забезпечення та державних закупівель, переведено з 20.08.2014 на посаду керівника апарату, як таку, що пройшла успішне стажування. Наказом НКДРКП від 16.10.2014 № 117 ОСОБА_1 призначена заступником голови ліквідаційної комісії НКДРКП. У зв'язку з викладеним позивачем відкликано позовну заяву у відповідній частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності спірного наказу.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За таких умов, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним наказу в.о. голови НКДРКП від 27.01.2014 № 21 «ОС» «Про звільнення ОСОБА_1.».

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Позивач про присудження судових витрат на його користь з Державного бюджету України не просила.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 27.01.2014 № 21 «ОС» «Про звільнення ОСОБА_1.».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко