Справа № 2-а-662/10
Суддя: Ткаченко О. Д.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-662/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

судді: Ткаченко О.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративними

позовами гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до

ОСОБА_7 Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області, третьої особи -

головного управління державного казначейства в Луганській області про бездіяльність відповідача,

зобовязання виплатити підвищення до пенсії в сумі 2383,80 гривень як дітям війни за 2008-2009 рік

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2010 року вищевказані позивачі звернулися з адміністративними позовами до відповідача ОСОБА_7 Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, в якому зазначили, що вони ,мають правовий статус „дитини війни, відповідачем їм не доплачувалося підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в обрахованому ними в мотивувальній частині позову розмірі за 2008-2009 рік на загальну суму 2383,80 гривень , просять зобовязати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії, як дітям війни за 2008-2009 роки .

Позивачі звернулися з клопотанням про проведення слухання справи без їх участі, судом винесена ухвала про слухання справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача гр. ОСОБА_8 та третя особа також звернулися з клопотанням про проведення розгляду справи в порядку письмового провадженім, відповідно наданих суду в попереднє судове засідання письмових заперечень представник УПФ в Біловодському районі не визнала позовні вимоги, посилаючись на пропуск річного строку для звернення до суду позивачів без поважних причин та на прийняття після останнього рішення Конституційного суду України з питань виплати державної соціальної підтримки у вигляді надбавки дітям війни відповідної постанови Кабінету міністрів від 28.05.2008 року № 530 „Деякі питання соціального захисту населення, яка по іншому врегулювала питання нарахування соціальної допомоги дітям війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму , та яку позивачі отримали у повному обсязі ,також на відсутність передбачених законами про Державний бюджет на відповідний рік видатків у необхідному розмірі, а також на ухвалу Конституційного Суду України від 19 травня 2009 року № 2- 25/09 року, який констатував наявність законодавчої невизначеності з цього питання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії; суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд не вважає, що позивачами пропущений вищевказаний строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Також суд вважає, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, бо іншого нормативно - правого акта ,який би визначив цей розмір, немає.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачам 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний Фонд України, та який, діє через свої місцеві органи, відповідач не вчинив жодної дії для нарахування коштів та їх виплату дітям війни, за таких обставин суд вважає, що відповідач, не виконав своїх повноважень без поважних причин. Тому посилання на застосування річного строку позовної давності для позивачів є безпідставним, та і за нормами ч. 2 ст. 100 КАС України, який прийнятий пізніше, ніж вищевказаний спеціальний закон, він може бути поновленим судом.

Згідно зі ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни чітко окреслено, що державні соціальні гарантії дітям війни , встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами.

До того ж, стаття 11 визначає, що посадові особи і громадяни, винні в порушенні законодавства про соціальний захист дітей війни, несуть відповідальність згідно з законом.

З прийняттям Конституції України 1996 року Україна була проголошена соціальною державою , людина, її життя і здоровя , честь і гідність , недоторканність і безпека визнані найвищою цінністю ( ст. 1, ч. 1 ст. З Конституції), за ст. 48 Конституції закріплено право на достатній життєвий рівень, у 2005 році Україною ратифіковано Європейську соціальну хартію.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Окрім того, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя передбачає у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Системний аналіз цих законодавчих актів свідчить про те, що законами України саме на субєкт владних повноважень покладено безпосередній обовязок їх виконувати, то громадяни не повинні доводити суду, що про порушення своїх прав вони дізналися у якийсь строк, бо саме ч. 2 ст. 71 КАС України покладає обовязок саме'на субєкта владних повноважень довести правомірність, а значить і своєчасність свого рішення, дії чи бездіяльності.

В свою ж чергу, відповідач всупереч розяснень - листів Міністерства праці та соціального захисту України за № 1323/0/039/98-07,№ 21423/02-20 від 27.12.2007 року, якими повідомив про проведення виплат підпорядкованими йому ОСОБА_7 Пенсійного Фонду підвищень пенсій дітям війни за матеріалами пенсійних справ без подання пенсіонерами будь - яких додаткових документів, продовжує не виконувати і рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2000 року № 15- рп(справа про виконання рішень Конституційного Суду), ухилився і від виконання рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 60рп(справа про соціальні гарантії громадян) та рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відповідач продовжує порушувати права позивачів по цей час, застосовуючи в своїй діяльності підзаконні акти - постанови Кабінету міністрів України, а не закон України .

Судом встановлено, що всі позивачі за цією справою є дітьми війни, що підтверджується пенсійними посвідченнями за № 110130, 128600, 106986, 114400, 114461, 805054 (110119) та яким не було нараховано та выплачено підвищення у встановленому законом розмірі . Суд вважає відмову відповідача у перерахунку та виплаті підвищенйя до пенсії такою, що частково не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до

деяких законодавчих актів України від 28.12.2007- року внесено зміни до Закону України „Про

соціальний захист дітей війни, зокрема, ст. 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалося, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання та державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року щодо внесення змін до-Закону України „Про соціальний захист дітей війни визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змій до

деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року встановлено, що прожитковий мінімум на

одну особу складає: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Таким чином, суд вважає, що з 22 травня 2008 року, тобто з моменту прийняття рішення Конституційного суду України, відповідач має підвищити та виплатити позивачам розмір пенсії, як дітям війни, тому у цій частині вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивачів щодо зобовязання провести підвищення пенсії з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, то вона є необгрунтованою з наступних підстав:

Відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Врахувавши, що зіа п.8 постанови Кабінету Міністрів України за № 530 „ Деякі питання соціального захисту населення у 2008 році позивачі все таки отримували підвищення фактично по 10% від прожиткового мінімуму пропорційно його збільшенню за підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб(з 22.05.08-48,1 гривні, з 01.07.08-48,2 гривні, з 01.10.08-49,8 гривні),тобто позивачі не отримали кожний по 715,23 гривні за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, тому відповідач повинен нарахувати та сплатити позивачам цю різницю між 30% прожиткового мінімуму та отриманими 10% прожиткового мінімуму саме за вищевказаний час- з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року .

Статтею 71 Закону «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, дія вищевказаної статті не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат залежить від розмірів прожиткового мінімуму, встановленого згідно із законом «Про соціальний захист дітей війни» , тобто від мінімальної пенсії за віком .

Відповідно до Закону України № 1646 від 20 жовтня 2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» введені з 04 листопада 2009 року(тобто з дня опублікування в законодавчо визначених державних офіційних виданнях) нові розміри прожиткового мінімуму, який для осіб, які втратили працездатність, законодавчо визначений з 04 листопада 2009 року-573 гривні.

Згідно із законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-У1 «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»( який набрав чинності з 04.11.2009 року) прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: а саме з 1 січня 498 гривень(20%-99,60*10 місяців=996) по 03 листопада включно( за 3 дні - не отримано 20% прожиткового мінімуму з суми 498 гривень(498: 30днів=16,60:100*10=1,66грн. в день)/з них сплачено за 3 дні 49,80:30=1,66*3=4,98) не сплачено 1,66*3*2=9,96гривень( з 4 листопада 2009 року-573( з 04.11.2009 року 573:30*3=57,30;573- 57,30=515,70 (515,70: 27=19,10:100*30=5.73*27=154,71-44,82(49,80-4,98)=109,89 з 01 грудня 573 гривні прожитковий мінімум, з якого сплачено 49,80 гривень ( або 20%- це 573:100*30=171,90- 49,80=122,10).3а цим розрахунком, позивачам за 2009 рік не доплачено відповідачем соціальна допомога у розмірі по 1237,95 гривень (996+9,96+109,89+122,10=1237,95), а з додатком за період з

22.05.2008року по 31.12.2009 року (1237,95+715,23) всього - по 1953,18 гривень на кожного.

Відповідно до ч. 2 ст, 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачам підвищення до пенсії, як дітям війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки зазначена бездіяльність порушує права та інтереси вищевказаних позивачів.

Порушення прав пенсіонерів цієї категорії відбулося на підставі Закону про державний бюджет на 2008 рік та підзаконного акту у вигляді Постанови Кабінету Міністрів України, які за вищевикладеними підставами не мають права вносити зміни до закону щодо соціальної підтримки та пільг дітям війни на підставі інших законів, та якими врегульоване питання як державна гарантія спеціальним законом України і право на постійне отримання якої за законом відносно дітей війни було обмеженим з вини держави. Тим більше, при прийнятті вищевказаних законів про Державний бюджет та постанови Кабінету Міністрів України порушена ст. 22 Конституції України, яка передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційно закріпивши статус соціальної держави, держава зобовязалася проводити діяльність, направлену на забезпечення певного рівня добробуту своїх громадян, підтримку соціально незахищених верств населення і встановлення у суспільстві соціальної справедливості, прийнявши додатково також Закон України від 05.10.2000 року № 2017-111 «Про державні соціальні стандарти і соціальні гарантії», відповідно до ст. ст. 17,19, 20 та 26 якого державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України . Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 18, 87, 94, 100 ч. 2, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.2 Закону України № 1691-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позови гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Поновити позивачам строк звернення до суду, визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_7 Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області щодо невиплати підвищення до пенсії вищевказаним позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 як дітям війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з

22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 включно.

Зобовязати ОСОБА_7 Пенсійного фонду України у Біловодському районі здійснити

нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачам гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з

22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 включно, з урахуванням здійснених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь вищевказаних позивачів по 1,70 гривень судових витрат у справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О. Д. Ткаченко