Справа № 208/4148/15-а
Суддя: Ричка С. О.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4148/15-а
№ провадження 2-а/208/132/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Рички С.О.,

при секретарі: Щербацевич Д.В.,

розглянув адміністративну справу за позовом: представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року представник позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (далі - УПФУ) про визнання неправомірною бездіяльності щодо не взяття на облік позивача та не поновлення виплати пенсії за віком починаючи з 18 травня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала у Київському районі АДРЕСА_1. У вересні 1997р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014р. по справі № 757/26057/13-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 18.05.2013 р. 02.06.2015р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська та в зв'язку з тим, що УПФУ в Київському районі м. Донецька не функціонує та відсутнє за юридичною адресою, просив витребувати з УПФУ в Київському районі м. Донецька архівну пенсійну справу, взяти на облік за місцем знаходження представника та поновити виплату пенсії за віком з 18 травня 2013 року відповідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014р. по справі № 757/26057/13-а Листом № Л-6/46 від 04.06.2015р. УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська повідомлено, що заява на поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, тому представник вважає протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії позивачу, та вимушений звернутися до суду за захистом прав та інтересів свого довірителя.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання зявився, але надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі та без участі його довірителя, оскільки вона постійно мешкає в країни Ізраїль, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не зявилась, надала заяву в якій просила розглянути справу без їх представника, заперечувала проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов від 08.09.2015 року приєднаних до справи, просила позов залишити без задоволення. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на наступне: 02.06.2015 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, через представника за довіреністю ОСОБА_1 звернулась із заявою про витребування з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька архівної пенсійної справи ОСОБА_2, взяття ОСОБА_2 на облік в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська за місцем знаходження представника та поновлення виплати їй пенсії за віком з 18 травня 2013 року, за ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від - 30.04.2014 по справі №757/26057/13-а. Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, (надалі - порядок від. 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення та перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником. Згідно зі ст.39 Цивільного процесуального кодексу України законний представник компенсує відсутність цивільної процесуальної дієздатності у недієздатної особи і виступає в процесі на захист її інтересів. Оскільки відсутнє рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатною, заяву про призначення та перерахунок пенсії ОСОБА_2 на думку представника позивача, вона повинна надати особисто. Надання заяви про призначення та перерахунок пенсії за дорученням чинним пенсійним законодавством не передбачено. Крім того, управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська не має законних підстав для запиту пенсійної справи ОСОБА_2 за новим місцем проживання тому, що відповідно до п. 1.5 Порядку від 07.07.2014 № 13-1), Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Крім того на думку представника відповідача, управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська не є стороною у справі №757/26057/13-а і згідно з резолютивною частиною ухвали по вказаній справі на управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська не покладено зобов'язання щодо поновлення ОСОБА_2 виплати пенсії за віком з 18 травня 2013 року. На підставі вищевикладеного, управління не має правових підстав для, витребування з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька архівної пенсійної справи ОСОБА_2, взяття ОСОБА_2 на облік в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська за місцем знаходження представника та поновлення виплати їй пенсії за віком з 18 травня 2013 року, за ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014 по справі №757/26057/13-а, таму просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, а саме: визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не взятті на облік та не поновленні позивачці виплати пенсій та при цьому зобов'язати відповідача взяти на облік та відновити виплату позивачці пенсії за віком, починаючи з 18 травня 2014 року.

Задовольняючи повзуні вимоги суд виходить з наступного: відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно ч.1 ст. 7 Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно ч.1 от. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судом встановлено, що окремі положення Постанови правління ПФУ, на які посилається відповідач, не приведені у відповідність до Закону, який має вищу юридичну силу ніж підзаконні акти.

Відповідно п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, іцо є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 234 від 02 липня 2014р. «Пре затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, як: проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», передбачено наступне: виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російське; Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). Тому за бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, яке пред'являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчені" копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсі: поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсі: особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації: зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Права на соціальне забезпечення громадян України, які проживали на території України та виїхали за її межи на постійне проживання обумовлені Конституцією України та визначені Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. Громадяни України, які проживають на окупованих територіях, виїхали з них на територію України та проживають за її межами мають однакові права.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та постанови кабінету міністрів України № 234 є обов'язковими для виконання для Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, до якого представником позивача подано заяву.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При цьому судом встановлено, що позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала у Київському районі АДРЕСА_1, у вересні 1997р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014р. по справі № 757/26057/13-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 18.05.2013 р.

Як встановлено в судовому засіданні, 02.06.2015р. представник позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська та в зв'язку з тим, що УПФУ в Київському районі м. Донецька не функціонує та відсутнє за юридичною адресою, просив витребувати з УПФУ в Київському районі м. Донецька архівну пенсійну справу, взяти на облік за місцем знаходження представника та поновити виплату пенсії за віком з 18 травня 2013 року відповідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014р. по справі № 757/26057/13-а..

Як вбачається з Листа № Л-6/46 від 04.06.2015р. УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська повідомило представника позивача, що заява на поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, а тому підстав для взяття на облік та поновлення виплати пенсії позивачу немає.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно із частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Задовольняючи вимоги позивача, суд приймає також до уваги і положення ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої заява призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням в спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності посвідченої нотаріально.

Позивач ОСОБА_2, 20 травня 2015 року у м. Ашдод, держава Ізраїль нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, представляти її інтереси в управліннях Пенсійного Фонду України, в усіх державних установах, підприємствах, організаціях, вчиняти всі необхідні дії для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержання належної йому пенсії бути його представником у судових органах України будь-якої інстанції та юрисдикції з усіма правами, які надаються законом позивачу, відповідачу, третій особі, здійснювати всі процесуальні дії в тому числі подавати позови, заяви, скарги та ін. Зазначена довіреність видана строком на три роки та діє до 20 травня 2018 року, посвідчена адвокатом ОСОБА_4, яка діє в якості нотаріуса держави Ізраїль (ліцензія № 6165), має апостиль відповідно до Гаазької конвенції від 05.10.1961 року.

Право позивача як громадянина України на соціальний захист у старості гарантовано статтями 24, 25, 46 Конституції України, статтею 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та підтверджено ухваленими на їх користь судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Відповідно до частини другої статті 14 та частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «ОСОБА_5 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, врегулювання питання на законодавчому рівні щодо виплати пенсій громадянам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та відсутність вирішення даного питання щодо громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, за практикою Європейського Суду з прав людини породжує дискримінацію громадян .

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що право позивача на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Відтак, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що підстави для припинення виплат раніше призначених - відсутні, і така відмова породжує дискримінацію громадян України які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 22, 24, 46, 147, 152 ч.2 Конституції України, ст.2 ч.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. 5 ЗУ «Про громадянство України», ст.ст. 8, 16, 44, 46, 47, 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення Конституційного Суду України № 25 рп / 2009 від 07 жовтня 2009 року у справі №1-32/2009; постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» ст.ст. 2-10, 11, 12, 17, 18, 19, 35, 49, 69, 70, 71, 86, 94, 159-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_3 в інтересах в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови у взятті на облік та поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 - неправомірною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 18 травня 2013 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя Ричка С. О.