Справа № 813/188/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року Справа № 813/188/16

16 год. 44 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.;

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Мельничук В.А.,

від відповідача Квасниця Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонікс» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Бетонікс» (далі - позивач, ТОВ «Бетонікс») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у Сихівському районі м. Львова), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.01.2016 року за вх. № 1792 /Т.1, а.с.10-11/, просить визнати протиправним та скасувати повністю прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2016 року та визнати протиправним та скасувати повністю прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2016 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість 116162,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 58081,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вважає рішення контролюючого органу безпідставними, протиправними та такими, що слід скасувати, з огляду на наступне.

Зазначено, що свої зобов'язання контрагент позивача - Приватне підприємство «Проект-інвест» (далі - контрагент, ПП «Проект-інвест») виконало у повному обсязі, поставки будівельних матеріалів виконано у погоджених об'ємах, за що позивачем сплачено кошти, придбані будівельні матеріали використано ТОВ «Бетонікс» у своїй господарській діяльності, а саме реалізацію бетону, зауважень щодо оподаткування яких у відповідача не виникало. Фактично актом перевірки резюмовано реальність та дійсність всіх господарських операцій з ПП «Проект-інвест». До перевірки контролюючому органу надано первинні документи та описано в ньому, факту придбання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), вартість яких виключено зі складу витрат, у інших осіб ніж вказаний контрагент позивача та зазначено у первинних документах не встановлено, або що такі одержані безоплатно. Крім вказаного, в акті перевірки відсутні висновки щодо зменшення позивачу сум доходу та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, задекларованих за результатами подальшої реалізації бетону, виготовленого із придбаного у вказаного контрагента щебіню, хоча пропорції використання такого легко визначити на підставі первинної докментації ТОВ «Бетонікс». На переконання позивача, жодним чином не впливає на порядок податкового обліку позивача оспорюваних в акті господарських операцій факт анулювання Свідоцтва платника ПДВ ПП «Проект-інвест» 03.04.2015 року, оскількі господарські операцій між ТОВ «Бетонікс» та вказаним пдприємством мали місце в ІІІ кварталі 2014 року. Покликання контролюючого органу щодо невідображення ПП «Проект-інвест» певних сум податкових зобов'язань та вплив відповідного факту на право формування позивачем витрат за результатами господарських операцій з таким контрагентом не відповідають позиції щодо індивідуальної відповідальності платника податків щодо дотримання податкової дисципліни, що підтверджується судовою практикою Європейського суду з прав людини та викладена у судових рішеннях Верховного суду України. Звернуто також увагу, що чинне законодавство України, окрім вимог щодо ліцензування окремих видів господарської діяльності, не встановлює заборони ведення господарської діяльності в залежності від кількості працівників та не свідчить про нереальність господарських операцій. Щодо покликань в акті перевірки на матеріали досудового розслідування кримінального провадження спростовує такі тим, що вказані висновки та ухвала про надання дозволу на проведення перевірки контрагента позивача не є доказами в розумінні ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України для підтвердження чи спростування тих чи інших господарських операцій між підприємством контрагента та ТОВ «Бетонікс». Пояснення ОСОБА_3, керівника ПП «Проект-інвест», на які покликається відповідач, на переконання позивача, також не містять жодних спростувань господарської діяльності. Що ж до пояснень ОСОБА_4, то такі взагалі не мають відношення до позивача, оскільки актом перевірки підтверджено той факт, що ця особа зовсім не мала відношення до підприємства контрагента до 29.12.2014 року, в той же час остання операція ТОВ «Бетонікс» та ПП «Проект-інвест» здійснена 26.12.2014 року згідно з податковою накладною № 364. Позивач зазначив, що до вказаної перевірки ТОВ «Бетонікс», йому не було відомо про будь-яке кримінальне провадження стосовно посадових осіб ПП «Проект-інвест», досудове розслідування, будь-які обставини декларування ним податкових зобов'язань.

З врахуванням усіх перелічених обставин, рішення контролюючого органу прийняті на підставі акту перевірки позивача є безпідставними, необгрунтованими, протиправними та такими, що слід скасувати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, з врахування заяви про уточнення позову, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, з підстав, викладених у письмових запереченнях /Т.ІІ, а.с.231-233/. Згідно з представленими в ході перевірки документами, даними бухгалтерського обліку, а також на підставі даних автоматизованго співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України, додатків 5 до Декларації з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.10.2015 року встановлено, що ТОВ «Бетонікс» задекларовано податковий кредит по операціях з придбання ТМЦ від ПП «Проект-інвест». Щодо вказаного контрагента зазначено, що стан платника - 8, до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; відповідно до розрахунку форми 1 ДФ сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2014 року штатна чисельність 1 працівник, сума нарахованого та виплаченого доходу за ознакою доходу 101 (заробітна плата) підприємством не задекларовано; відсутня будь-яка інформація щодо наявності основних засобів, виробничих потужностей, приміщень тощо; декларація з податку на прибуток за 2014 року контролюючим органом не подавалась; свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 03.04.2015 року. На переконання контролюючого органу вказані факти свідчать про безтоварність господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Крім вказаного, звернув увагу на те, що СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області провадиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією ч.2 ст.27, ч.2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Зокрема, при формуванні висновків перевірки та відображення таких у акті перевірки контролюючим органом взято до уваги матеріали відповідного кримінального провадження а також показання посадових осіб підприємства контрагента. Зокрема, такі свідчать про те, що ПП «Проект-інвест» зареєстровано без наміру здійснення підприємницької діяльності, з метою використання їх реквізитів і розрахункових рахунків для перерахування грошових коштів, які в подальшому у вигляді готівки знімались із вказаних рахунків. Наслідком діяльності вказаного контрагента є виключно чи переважно формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів господарювання. Позивачем до перевірки не представлено актів про фактичну якість і комплексність отриманої продукції (паспорту), не представлено жодного документу для підтвердження того, що щебінь «одержаний» від ПП «Проект-інвест» відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу, а також вимогам представленого до перевірки договору, зокрема «ДСТУ б В.2.7-75-98».

Сертифікація щебеню та видача сертифікату відповідності відбувається у відповідно до норм і вимог ГОСТ, технічних умов і інших нормативних актів, передбачених законодавством України. В результаті цієї процедури оформляється сертифікат на щебінь, який підтверджує відповідність якості даного товару всім нормативам.

З врахуванням викладеного, вважає позовні вимоги безпідставними, а рішення контролюючого органу обґрунтованими, прийнятими в межах компетенції та на підставі положень, визначених Податковим кодексом України, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Бетонікс» зареєстроване 25.07.2015 року (), перебуває на обліку в ДПІ в Сихівському районі м. Львова, зареєстроване платником ПДВ з 20.12.2011 року, індивідуальний податковий номер 06 /Т.І, а.с.20/.

ДПІ у Сихівському районі м. Львові проведено позапланову документальну перевірку ТОВ «Бетонікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із ПП «Проект-інвест», ТОВ «ККМ-Схід» (ТОВ «Проект-інвест 1»), ТОВ Проект-інвест 2», ТОВ «Натура Ексім», ПП «Ромо», ПП «Ігор та Фабіо», ТОВ «Інтеграл менеджмент», ТОВ «Агрологістик», ТОВ «Сантехніка та механізація», ТОВ «Агросмарт-70», ТОВ «Стеко Інвест-79», ТОВ «Октавія-ЛТД», ТОВ «Неаполітана-16», ПП «Прикарпаття Акцент», ТОВ «Інтеграл Логістик», ТОВ «Немо Етієне», ПП «Джанго Будсервіс», ПП «Львівавторем», ТОВ «БК «Інсталплюс», ТОВ «Відпочинок в Карпатах», ТОВ «Асфалті Тре Б.Н.», ТОВ «Будівельне управління «Карпатбудсервіс», ПП «Метінвест-80», ТОВ «Карпати-44» за період з 01.01.2014 року по 31.10.2015 року», про що складено акт № 1520/13-50-22-02/37800875 від 23.12.2015 року /Т.І, а.с.19-47/.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення ТОВ «Бетонікс»:

- п. 44.1 ст. 44, пп.135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 225065,00 грн.;

- п. 44 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 116162,00 грн., в т.ч.за жовтень 2014 року на суму 13863,00 грн., за листопад 2014 року на суму 67069,00 грн., за грудень 2014 року на суму 35230,00 грн. /Т.І, а.с.46/.

Так, контролюючим органом на підставі порушень зафіксованим у вказаному акті перевірки прийнято:

· податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2016 року за платежем податок на прибуток у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Бетонікс» на суму 337598,00 грн., а саме: за основним платежем 225065,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 112533,00 грн. /Т.І, а.с.9, 13/;

· податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2016 року за платежем податок на додану вартість у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання на суму 174243,00 грн., а саме: за основним платежем 116162,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 58081,00 грн. /Т.І, а.с.8/.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, вважаючи такі протиправними, позивач звернуся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності ведення господарських операцій між ТОВ «Бетонікс» та ПП «Проект-Інвест», за результатами яких позивачем визначено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток та сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів з 01.01.2011 року регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) № 2755-VI від 02.12.2010 року платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до підп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Слід зазначити, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1. ст. 44 ПК України).

Крім того, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Згідно з підп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Щодо податкового кредиту, то згідно з п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Варто зазначити, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п. 203.2 ст. 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця)) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно з п. 201.6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

ПП «Проект-інвест» зареєстроване як юридична особа 14.01.2014 року з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 39051162; керівник ОСОБА_6 /Т.І, а.с.102-103/; відомості про перебування юридичної особи в стані припинення, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи відсутні /Т.І, а.с.106-108/; зареєстроване платником податку на додану вартість з 01.05.2014 року за індивідуальним податковим номером НОМЕР_1 /Т.ІІ, а.с.111/

Судом встановлено, що між ПП «Проект-інвест» (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 32 від 20.10.2014 року /Т.І, а.с.18/, відповідно до якого продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця будівельні матеріали та інші матеріали і товари, а покупець зобов'язується прийняти таку продукцію та оплатити її вартість відповідно до умов цього договору. Номенклатура, асортимент, загальна кількість продукції, ціна за одиницю, сумарна вартість партії, визначаються у накладних. Якість продукції, що постачається згідно з договором повинна відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ тощо, якими встановлено вимоги до її якості, сертифікату якості заводу-виробника. Поставка продукції здійснюється зі складу продавця, з попереднім узгодженням умов і ціни кожної поставки. Датою поставки продукції є дата видачі продавцем видаткової накладної. Поставка кожної наступної партії продукції здійснюється за умови оплати повної вартості попередньої партії.

Ціна договору складає суму вартості фактично поставлених партій продукції протягом дії договору, згідно з накладними. Розрахунки між сторонами здійснюються в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця за кожну окрему партію продукції. Покупець здійснює оплату вартості кожної партії продукції шляхом 20% попередньої оплати. Датою оплати продукції є дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Приймання продукції за кількістю та якістю продавець здійснює в момент її одержання на складі продавця. Факт приймання за кількістю та якістю підтверджується підписами сторін на накладній. Після приймання продукції покупцем претензії по кількості не можуть бути заявлені. Претензії по якості можуть бути заявлені покупцем в разі виявлення прихованих недоліків по факту розгрузки продукції.

На підтвердження факту реальності операцій за договором до матеріалів справи долучено копії:

- видаткових накладних та рахунків-фактур за жовтень, листопад, грудень 2014 року; копії податкових накладних за аналогічний період /Т.І, а.с.48-89/;

- запиту № 5 від 22.01.2016 року начальнику РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» с. Персенківка про підтвердження про отримання вагонів за період з 23.10.2014 року по 30.12.2014 року на адресу ТОВ «Бетонікс», під'їзна вітка ТОВ «Півколо-будматеріали», а також підтвердження оплати вантажоотримувачем за подачу та забирання вагонів /Т.І, а.с.90/;

- відповіді № 10 від 25.01.2016 року на вказаний запит про позитивне підтвердження запитуваної інформації;

- особових рахунків клієнта /Т.І, а.с.92-93, 94-95, 96-97/;

- інформації з перевізного документа, накладних з відомостями плати з подавання, збирання вагонів та маневрову роботу за період в якому виникли спірні відносини /Т.І, а.с.98-204/;

- звітів про дебетові та кредитові операції по рахунку ТОВ «Бетонікс» за 30.10.2014 року, 03.11.2014 року, 04.11.2014 року, 10.11.2014 року, 11.11.2014 року, 14.11.2014 року, 21.11.2014 року, 24.11.2014 року, 17.12.2014 року, 30.12.2014 року /Т.І, а.с.205-220/;

- податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2014 року з додатками /Т.І, а.с.221, 222-225, 226-227, 228-229, 230-231/;

- податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року з додатками /Т.І, а.с.232, 233-236, 237-238, 239-241/, а також копію реєстру виданих та отриманих податкових накладних у вказаному періоді /Т.І, а.с.242, 242а-250, Т.ІІ, а.с.1-23/;

- податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року з додатками /Т.І, а.с.232, 233-236, 237-238, 239-241/, а також копію реєстру виданих та отриманих податкових накладних у вказаному періоді /Т.І, а.с.242, 242а-250, Т.ІІ, а.с.1-23/;

- податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року з додатками /Т.ІІ, а.с.24, 2528, 29-31/, а також копію реєстру виданих та отриманих податкових накладних у вказаному періоді / Т.ІІ, а.с.31а, 32-62/;

- податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року з додатками /Т.ІІ, а.с.63, 64-67, 68-69, 710-73/, а також копію реєстру виданих та отриманих податкових накладних у вказаному періоді / Т.ІІ, а.с.74, 75-95/;

- картки рахунку 361 за 4 квартал 2014 року /Т.ІІ, а.с.113-230/;

- фотокартки виробничої території ТОВ «Бетонікс» /Т.ІІ, а.с.247-250/.

Актом перевірки зафіксовано, що відповідно до інформації наявної в інформаційній системі «Податковий блок» в підсистемі «Реєстрація ПП», «Вхідні та вихідні документи» стосовно юридичної особи ПП «Проект-інвест» проведено заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження. За результатами вказаних заходів встановлено відсутність контрагента позивача місцезнаходженням; фактичне місцезнаходження юридичної особи або адреса, за якою здійснюється зв'язок не встановлено; проведено заходи щодо встановлення місцезнаходження у зв'язку зі зміною місцезнаходження ПП «Проект-інвест», в результаті яких складено акт від 02.02.2015 року № 6/15/01-39051162 та направлено довідку від 20.02.2015 року № 297 про встановлення місцезнаходження даного підприємства, в якій вказано, що за даною адресою платник не знаходиться. Крім вказаного відповідно до картки суб'єкта фіктивного підприємництва вказану ознаку встановлено підприємству з 29.05.2015 року. Відповідно до рішення № 5/11-01-39051162 ПП «Проект-інвест» анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

Також в акті перевірки зафіксовано, що за період, який перевірявся звітності форм 1 ДФ, Д4 не подавалися, у 3 кварталі 2014 року на підприємстві значився 1 працівник - керівник ОСОБА_6, у 4 кварталі 2014 року - 1 працівник - керівник ОСОБА_4

Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємства 1-м (баланс на 31.12.2014 року) та/або податкова декларація з податку на прибуток за 2014 року платником до контролюючого органу не подавався, будь-яка інформація про наявність/відсутність основних засобів, виробничих (торгівельних складських) приміщень, земельних ділянок, відсутня.

Проведеним аналізом податкової звітності ПП «Проект-інвест» встановлено, що ПП «Проект-інвест» - підприємство, яке генерує безтоварні угоди (Податкова яма). Підприємство оформляє документи на поставку неіснуючого товару, при цьому декларує обсяги придбання у декларації з ПДВ від контрагентів, яка не звітуються (обсяги продажу у таких контрагентів відсутні), відповідно ПП «Проект-інвест» не проводить у повному обсязі розрахунки з бюджетом за такою декларацію (до бюджету продавець зобов'язаний заплатити суму перевищення ПДВ, яке виникає від операцій з продажу зменшене на суму ПДВ від операцій з придбання) /Т.І, а.с.29-31/.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток при здійсненні фінансово-господарських операцій із ПП «Проект-інвест» встановлено заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по операціях з безоплатного отриманого товару від невстановлених осіб на суму 696969,00 грн. та завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування по безтоварних операціях із ПП «Проект-інвест» на суму 55392,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток /Т.І, а.с.111/.

Перевіркою повноти визначення податку на додану вартість ТОВ «Бетонікс» при здійсненні взаєморозрахунків з ПП «Проект-інвест» встановлено його заниження на загальну суму 116162,00 грн., в т.ч. за жовтень 2014 року на суму 13863,00 грн.; за листопад 2014 року - 67069,00 грн., за грудень 2014 року - 35230,00 грн. /Т.І, а.с.45/.

Однак, суд не погоджується з висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Згідно зі ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Крім того, згідно із ст. 174 Господарського кодексу України, що визначає підстави виникнення господарських зобов'язань, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Таким чином, єдиною підставою для виникнення між двома суб'єктами господарювання господарських відносин, окрім прямих вказівок закону чи іншого нормативно-правового акта, є договір (господарський договір).

Судом встановлено, що до перевірки надавались первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами договору між позивачем і ПП «Проект-інвест» на підтвердження фактичного виконання сторонами його умов, що, зокрема і відображено в такому акті. Висновок акта перевірки від 23.12.2015 року не містить будь-яких застережень щодо ненадання позивачем вказаних документів чи їх невідповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В акті перевірки також відсутні посилання на порушення порядку оформлення податкових накладних, отриманих від ПП «Проект-інвест».

Відсутність ПП «Проект-інвест» за податковою адресою також не свідчить про безтоварність здійснених господарських операцій, оскільки такі операції мали місце в жовтні-грудні 2014 року (остання операція 26.12.2014 року відповідно до податкової накладної № 346), а відповідну відсутність встановлено податковим органом лише в лютому 2015 року, що зафіксовано в акті перевірки /Т.І, а.с.29/.

Крім того, суд звертає особливо увагу відповідача на той факт, що станом на момент розгляду вказаної справи в суді в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про відсутність ПП «Пром-інвест» за місцезнаходженням», позаяк таким зазначено: 70500, Запорізька область, Оріховський район, м. Оріхів, вул. Пісочна, 7 /Т.ІІІ, а.с.1-9/.

Суд не бере до уваги покликання на анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ПП «Проект-інвест», оскільки спірні господарські операції мали місце у 4 кварталі 2014 року, в той час, як відповідне рішення прийняте у 2015 році /Т.І, а.с.30/.

Крім того, представником позивача до матеріалів справи долучено копію витягу з Реєстру платників податку на додану вартість станом на 19.09.2014 року, відповідно до якого зазначений контрагент був платником такого податку з 01.05.2014 року /Т.ІІ, а.с.111/.

Щодо відсутності трудових ресурсів, на переконання суду, слушними є зауваження представника позивача, що закон не ставить у залежність певних форм господарювання від кількості працівників, в тому числі не свідчить про нереальність господарських операцій, враховуючи, що господарські операції між підприємствами не полягали у наданні послуг, а у здійсненні продаж.

Крім вказаного, суд критично оцінює покликання здійснені в акті перевірки на проведення досудового слідства СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області кримінального правопорушення, за попередньою кримінальною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27 , ч. 205, ч. 3 ст. 212 КК України та ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/8947/15-к пр. № 1-кс/464/2199/15 від 06.11.2015 року /Т.І, а.с.31-32/.

Вказана ухвала, не є вироком та не має преюдиційного значення в даній адміністративній справі. З її змісту не вбачається, що при досудовому розслідуванні досліджувались та брались до уваги господарські операції з позивачем за спірні періоди. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до роз'яснень Вищого адміністративного суду України у листі від 14.11.2012 року № 2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України", обставини, встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частини четвертої статті 72 КАС України.

Аналогічною є оцінка протоколу допиту підозрюваного від 15.01.2015 року та обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 18.02.2016 року, щодо вчинення фіктивного підприємництва ОСОБА_4 /Т.І, а.с.243, 244-246/.

Щодо пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 описаних в акті перевірки судом констатовано відсутність покликань на обставини щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ПП «Проект-інвест».

На переконання суду, добросовісність та обачність позивача по згаданих господарських операціях підтверджується тим, що ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б могла вказати на недобросовісність його контрагента.

Доказів участі позивача разом з вказаним контрагентом у схемі транзитного руху коштів податковим органом не представлено, як і не представлено доказів одержання такого безоплатно.

Щодо актів про фактичну якість отриманої продукції, на переконання суду, відсутність таких у ТОВ «Бетонікс», враховуючи надані до перевірки та до матеріалів справи належних чином складених первинних документів та в контексті встановлених судом обставин, саме по собі не свідчить про нереальність господарських операцій. Представник позивача пояснив, що сумнівів у якості товару у нього не виникало.

Щодо відсутності основних засобів, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для ведення господарської діяльності у ПП «Проект-інвест» описаних у акті перевірки, слід зазначити, що такі обставини, зафіксовані у акті перевірки не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відхиляє покликання відповідача на порушення контрагентом позивача податкового законодавства, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах. Висновки контролюючого органу прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Інтерсплав проти України" від 09.01.2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб за відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність ані за несплату податків своїми контрагентами та ведення ними податкового обліку, ані за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за інші дії контрагента, а тим більше за дії контрагентів контрагента.

При цьому слід зазначити, що відповідачем доказів неведення вказаними підприємствами господарської діяльності - відсутні, договір купівлі - продажу укладений позивачем з контрагентом в судовому порядку не визнавався нікчемними або таким, що не відповідає закону, у контролюючого органу відсутні повноваження на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст.ст. 202, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Представник позивача зазначив, що наслідки яких бажали досягти позивач та його контрагент за договором купівлі-продажу настали.

На підтвердження факту використання щебіню у свої господарській діяльності представник позивача пояснив, що з такого виготовлено бетон, який перепродано контрагентам, перелік яких можливо встановити відповідно до рахунку 361.

Відповідність господарських операцій з вказаним контрагентом меті діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які складені за результатами проведених операцій та не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Видані контрагентом позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Таким чином, на переконання суду, позивачем підтверджено фінансово-господарські операції з вказаним контрагентом стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, що свідчить про правомірність врахування вказаних витрат до складу об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд зауважує, що доводи контролюючого органу на обґрунтування висновків про неналежне формування позивачем відповідних показників грошових зобов'язань за вказаними податками зводяться до суб'єктивного твердження про укладення договорів з контрагентом про людське око та з метою одержання податкової вигоди.

Представлені позивачем під час проведення перевірки документи, а саме договір, податкові накладні встановленої форми і змісту в цілому свідчать про виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентом, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх, однак відповідач їх безпідставно не взяв до уваги.

З огляду на викладене вище, аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, є необгрунтованими і не доводять неправомірності формування сум витрат, що включені ТОВ «Бетонікс» при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Таким чином, за відсутності в діяльності позивача порушень податкового законодавства щодо визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, немає підстав застосовувати до нього нараховані відповідачем штрафні санкції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п.110 рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Всупереч зазначеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Таким чином, сукупність вищевикладених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги доведеними, обгрунтованими матеріалами справи, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До матеріалів справи долучено Квитанцію № ПН1427 від 28.01.2016 року на підтвердження сплати судового збору в сумі 7677,62 грн. /Т.І, а.с.12/, що з врахуванням викладеного належить повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 11.01.2016 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 11.01.2016 року.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонікс" (м. Львів вул. Коломийська, 5/29; ) з Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 7677 (сім тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 62 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.