Справа № 823/256/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року справа № 823/256/16

15 год. 20 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі-відповідач) з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

визнати протиправною відмову відповідача у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом від 19.02.2016 №1286/6-16, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, в адміністративно-територіальних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту);

зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 20.01.2016 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти одне із відповідних рішень, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Позов мотивований тим, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду за відсутності правових підстав.

Відповідач надіслав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що у відповідь на його звернення Білозірська сільська рада не погодила надання позивачу в оренду вищевказаної земельної ділянки, оскільки вона зарезервована для надання учасникам АТО. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору явку представника у судове засідання не забезпечила, заперечень на позов не надала, хоча повідомлена про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні. Однак у зв'язку з прибуттям у судове засідання не всіх осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та на підставі ч.1 ст.41 КАС України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази у справі, надавши їм оцінку з точки зору достовірності, належності, допустимості та повноти, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 20.01.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою №406/0/5-16СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області. До неї позивач додав копії власного паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а також викопіювання із карти щодо вищевказаної земельної ділянки.

Листом від 19.02.2016 №1286/6-16 відповідач повідомив позивача про неможливість позитивного вирішення вищевказаної заяви з огляду на рішення Білозірської сільської ради від 28.01.2016 №9-18/VII про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність із-за передбачення надання її учасникам АТО.

Надаючи оцінку встановленим обставинам суд врахував, що земельні відносини в Україні відповідно до ст.3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень на підставі ч.2 ст.116 ЗК України.

Суд врахував ч.4 ст.122 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до підп.12 п.4 положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Суд встановив, що вказаних вимог позивач дотримався.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

З аналізу наведених норм права вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є вичерпний, як і вичерпний перелік видів рішень за наслідками розгляду клопотань. Форми рішення щодо відмови у задоволенні таких клопотань діючим законодавством не встановлено.

Із листа відповідача від 19.02.2016 №1286/6-16 вбачається, що ним фактично відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання з огляду на відсутність погодження цього питання органом місцевого самоврядування з підстав передбачення вищевказаної земельної ділянки для надання учасникам АТО. Однак така підстава не узгоджується з викладеними вимогами законодавства.

Відповідач не довів жодним належним доказом, що земля передбачена для інших потреб. Крім того, Верховний суд України в постанові від 10.12.2013 акцентував, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її в оренду.

Вказане рішення орагну місцевого самоврядування відповідач неправомірно врахував з огляду на таке.

Наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" (далі - Рішення №2/1).

Відповідно до пункту 2 Рішення №2/1 начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування (підп.2.1. п.2 Рішення №2/1).

Підп.2.3 п.2 Рішення №2/1 встановлено, що у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Врахувавши викладене, суд дійшо висновку, що рішення Білозірської сільської ради Черкаського району від 28.01.2016 №9-18/VII не містило мотивованих заперечень стосовно відмови в погодженні на розроблення документації із землеустрою, які безпосередньо передбачені законом, у т.ч. ч.7 ст.118 та ч.3 ст.123 ЗК України. Крім того, зазначена в ньому відмова в наданні позивачу дозволу виходить за межі її повноважень, оскільки їй надавалися відповідачем матеріали саме для погодження.

Тому врахування відповідачем зазначеного рішення як підстави для відмови позивачу в наданні відповідного дозволу суд вважає неправомірним і як доводи не врахував.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відмова, що є предметом цього спору, оформлена листом відповідача від 19.02.2016 №1286/6-16, з огляду на вищевказані вимоги законодавства суд вважає її рішенням суб'єкта владних повноважень, що є протиправним і підлягає скасуванню.

Зважаючи, що норми ЗК України можуть змінюватися, що може унемождивити подальше виконання судового рішення, суд дійшов висновку не обмежувати відповідача виключно дотриманням ст.118 ЗК України, як того просить позивач, а на підставі ст.ст.2, 11, ч.2 ст.162 КАС України з метою повного захисту його прав зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання такого дозволу та прийняти у спосіб, строк та в межах повноважень рішення, що передбачене вимогами чинного законодавства.

Врахувавши, що судовий збір за подання цього позову не сплачувався, підстави для стягнення його з відповідача відсутні. Оскільки нормами ст.94 КАС України не передбачено стягнення судового збору із суб'єкта владних повноважень на користь Державного бюджету у разі прийняття рішення не на його користь, відповідне клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, оформлене листом від 19.02.2016 №1286/6-16, про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2016 №406/0/5-16 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення в порядку, спосіб, за формою та в строки, що передбачені чинним законодавством.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич