Справа № 734/3719/15-а
Суддя: Анохін А. М.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/734/4/16 Справа № 734/3719/15-а
ПОСТАНОВА

іменем України

14 березня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Анохіна А.М.,

при секретарі - Музиченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації, третя особа: Чернігівська обласна державна адміністрація про відмову у визнанні особи такою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації (далі - відповідач),третя особа: Чернігівська обласна державна адміністрація (далі - третя особа), в якому просила визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Козелецького РДА, зобов'язати прийняти документи та визнати її потерпілою 1-ї категорії від аварії на ЧАЕС.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є потерпілою від аварії на ЧАЕС 4-ї категорії, у 2014 р. у неї встановлено наявність онкологічного захворювання. У зв'язку з цим позивач своєчасно у грудні 2014 р. звернулася до відповідача із заявою про визнання її потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та видачу відповідного посвідчення, проте відповідач належним чином це звернення не зареєстрував і повідомив про необхідність надання додаткових документів. У 2015 р. позивача було прооперовано та повторно підтверджено наявність онкологічного захворювання. 11.03.2015 Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України позивачу надано експертний висновок, в якому визнано, що її онкологічне захворювання пов'язано із впливом аварії на ЧАЕС, а 07.10.2015 Чернігівською обласною МСЕК позивачу видано довідку про інвалідність, в якій також визнано, що це захворювання пов'язано з впливом аварії на ЧАЕС. Проте, відповідач 02.10.2015 відмовив позивачу, оскільки з 2015 р. змінилося законодавство і позивач станом на дату надання відповідачу необхідних документів у 2015 р. вже не могла бути визнана потерпілою 1-ї категорії від наслідків аварії на ЧАЕС. Вважає, що дії відповідача порушують права позивача та позбавляють її права на визначені законом пільги та компенсації.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не прибув, надав витребувані судом документи та письмову заяву про розгляд справи без участі його представника, у задоволені адміністративного позову просив відмовити повністю. У запереченнях відповідач зазначив, що позивач усно звернулася щодо заміни їй посвідчення ще в грудні 2014 р., проте на час звернення вона не мала експертного висновку про встановлення причинного зв'язку хвороби з наслідками Чорнобильської катастрофи та відповідної довідки МСЕК. На час надання необхідних документів у вересні 2015 р. вже було змінено законодавство, що унеможливлювало видачу позивачу посвідчення потерпілої 1-ї категорії від наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено. Вважає, що відповідач діяв в межах наданих повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав суду письмові пояснення, в яких повідомив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.

Позивачу згідно з рішенням Чернігівської обласної ради народних депутатів 04.05.1995 встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та на підставі цього рішення видано посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4-ї категорії (а.с.3).

У 2014 р. у позивача встановлено наявність онкологічного захворювання, у 2015 р. позивача прооперовано та повторно підтверджено наявність онкологічного захворювання.

У зв'язку з онкологічним захворюванням у грудні 2014 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Козелецької РДА із заявою про заміну посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4-ї категорії на посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, але у прийнятті вказаної заяви позивачу було відмовлено через відсутність на час звернення у останньої експертного висновку про причинний зв'язок її захворювання із аварією на ЧАЕС та відповідної довідки МСЕК. В усному порядку позивачу роз'яснено, що у проекті закону, який має бути прийнятий, передбачено зняття із смт. Десна статусу зони посиленого радіоекологічного контролю.

11 березня 2015 року Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України позивачу надано експертний висновок № 22, в якому зазначено, що на засіданні експертної комісії 24.02.2015 встановлено, що її онкологічне захворювання пов'язано із впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою серії «АВА» № 018379 від 07.10.2015 Чернігівської обласної МСЕК позивачу за наслідками повторного огляду встановлено третю групу інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із впливом аварії на ЧАЕС (а.с.4,5).

11 вересня 2015 року позивач повторно звернулась до Управління соціального захисту населення Козелецької РДА із письмовою заявою про надання їй відповіді щодо відмови у прийнятті документів для встановлення статусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії (а.с.53).

Листом № 03-1395 від 02.10.2015 відповідач відмовив позивачу у встановленні статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1-ї категорії (а.с. 6, 54). У цьому листі зазначено, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», унаслідок яких за місцем проживання позивача не визнано існування зони посиленого радіоекологічного контролю. Міністерством соціальної політики України опрацьовуються зміни до законодавства, якими передбачається врегулювати питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 громадянам, які проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю. У зв'язку з цим відповідач зазначив, що підстав для розгляду справи позивача на даний час не вбачається, а в подальшому такі справи можуть бути розглянуті лише після внесення змін до чинного законодавства.

Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пункт 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - категорія 1.

Статтею ж 12 вказаного Закону визначено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міноборони, МВС України, СБУ, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України.

Відповідно до ст.65 цього ж Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Видача таких посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій; порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997, посвідчення потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Видача посвідчень провадиться потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до п.п.23 п.4 Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 30.05.2007, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та координує роботу, пов'язану з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та здійсненням заходів щодо їх соціального захисту і оздоровлення.

Отже, судом встановлено, що позивач мав статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4-ї категорії та у зв'язку із виявленням онкологічного захворювання у грудні 2014 р. звернувся до відповідача із письмовою заявою про встановлення їй статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та видачі відповідного посвідчення. Про це, зокрема, свідчить і посилання позивача у заяві від 11.09.2015 на свою попередню заяву (а.с.53).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач факт звернення позивача до нього із вказаним клопотанням у грудні 2014 р. визнає, проте заперечує факт подання позивачем при цьому відповідної письмової заяви і зазначає про усне звернення позивача, а також заперечує факт відмови відповідача в реєстрації такої заяви (а.с.18, 51). При цьому відповідач зазначив, що прийом таких заяв може бути здійснено лише з необхідними додатками до них - відповідними медичними і експертними документами. Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач не навів доказів відсутності заяви позивача про встановлення їй статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та видачі відповідного посвідчення при її зверненні до відповідача у грудні 2014 р., тому суд відкидає ці заперечення і вважає доведеним зазначений позивачем факт наявності її письмового звернення до відповідача у грудні 2014 р. із заявою вищезазначеного змісту.

Це означає, що відповідач у грудні 2014 р. протиправно відмовив позивачу у прийнятті такої заяви і не надав позивачу письмової відповіді про передбачені законодавством підстави прийняття такого рішення, отже у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд бере до уваги, що згідно з приписами ст.162 КАС України у разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це у судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача. Аналіз положень вказаної статті надає підстави для висновку, що визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним є юридичною оцінкою цього рішення, а способом захисту порушеного права у цій ситуації є зобов'язання відповідача повторно відповідно до звернення позивача у грудні 2014 року прийняти документи до розгляду щодо визнання ОСОБА_1 потерпілою категорії 1 від аварії на ЧАЕС.

Суд визнає, що необхідні медичні документи для встановлення позивачу статусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії:експертний висновок Центральної міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України від 11 березня 2015 р. та довідку Чернігівської обласної МСЕК від 07.10.2015 р. отримано позивачем лише у 2015 р. і на час звернення до відповідача у грудні 2014 р. були відсутніми. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відмовити у прийнятті заяви про видачу нового посвідчення через відсутність необхідних документів, які мають підтвердити право заявника на набуття ним іншого статусу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у грудні 2014 р. мав інформацію про можливі зміни законодавства, які унеможливлять отримання позивачем статусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії після прийняття цих змін до законодавства з 2015 р., про що усно повідомив позивача, проте умисно не вживав заходів щодо прийняття та своєчасної реєстрації заяви позивача.

Як встановлено судом, станом на грудень 2014 р. позивач мав онкологічне захворювання, тобто у нього були наявні підстави для звернення до відповідача для отримання статусу потерпілого 1-ї категорії. Крім того, як встановлено судом, позивач у період 2014-2015 р.р. страждав від онкологічного захворювання, а у 2015 р. був прооперований у зв'язку з наявним захворюванням і перебував на лікуванні, що обумовило тривалий строк отримання ним необхідних медичних документів та їх надання відповідачу.

Суд зазначає, що вирішення відповідачем питання про встановлення позивачустатусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії має важливе значення для позивача, оскільки воно впливає на майнові та інші права позивача, пов'язано із наданням йому додаткових виплат, пільг та компенсацій, кращого соціального захисту.

Оскільки, як встановлено судом, вказане звернення надійшло у грудні 2014 р., то воно підлягає розгляду відповідно до законодавства, яке було чинним станом на грудень 2014 року.

При вирішенні позову суд також зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Суд визнає, що відповідачем порушено наведені вище вимоги щодо здійснення ним «належного урядування» при вирішення звернення позивача у грудні 2014 року.

Що стосується позовних вимог щодо визнання позивача потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та видачі відповідного посвідченнявстановлено зразка, то суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Функцією судів, що визначена статтею 124 Конституції України, є здійснення правосуддя.

Як встановлено судом, видача посвідчення потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, яке є предметом позову, здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Дотримуючись принців законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження Чернігівської обласної державної адміністрації та відповідача у вирішенні питання щодо внесення відповідного подання про встановлення позивачу статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та його розгляду. Таким чином, ці вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому суд зазначає, що з урахуванням встановлення судом протиправних дій відповідача, які виявились у відмові в реєстрації у 2014 р. заяви позивача та її розгляду за правилами, встановленими законодавством, що було чинним станом на грудень 2014 р., заява позивача про встановлення їй статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категоріїпідлягає повторному розгляду.

При цьому суд зазначає, що станом на грудень 2014 р. позивачу було встановлено наявність онкологічного захворювання, яке, як встановлено судом, пов'язано із впливом аварії на ЧАЕС, що в свою чергу обумовлює можливість надання позивачу у встановленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Тому суд дійшов висновку про те, що для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно зобов'язати Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації у встановленому порядку вирішити питання про визнання ОСОБА_1 потерпілою категорії 1 від аварії на ЧАЕС, відповідно до її звернення у грудні 2014 року.

З урахуванням цього суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, судом задоволено частину позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягає частковому стягненню (75%) сплаченої ним суми судового збору.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації, третя особа: Чернігівська обласна державна адміністрація про відмову у визнанні особи такою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 потерпілою категорії 1 від аварії на ЧАЕС - протиправними.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації відповідно до звернення ОСОБА_1 у грудні 2014 року прийняти документи до розгляду щодо визнання ОСОБА_1 потерпілою категорії 1 від аварії на ЧАЕС.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації у встановленому порядку вирішити питання про визнання ОСОБА_1 потерпілою категорії 1 від аварії на ЧАЕС, відповідно до її звернення у грудні 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 324 (триста двадцять чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області Анохін А.М.