Справа № 820/11226/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р.Справа № 820/11226/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Богуцької В.В., Колотілової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016р. по справі № 820/11226/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Харківській області , Міністерства юстиції України третя особа Начальник Головного територіального управління юстиції у Харківській області Георгієвський Юрій Валентинович

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - начальник Головного територіального управління юстиції у Харківській області Георгієвський Юрій Валентинович про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду.

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач ) не погодившись рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, а саме ст.233 КЗпП України, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти вимог апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11.11.2015р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про припинення державної служби ОСОБА_1» від 11.09.2014 року № 1975/к, яким позивача було звільнено з посади начальника Харківського міського управління юстиції на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України « Про державну службу»; поновити його на посаді начальника Харківського міського управління юстиції з 11 вересня 2014р. ; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.09.2014р.

Також позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду , в якому позивач зазначив, що на момент прийняття наказу він перебував на лікарняному, а після виходу на роботу доступ до робочого місця йому було заборонено, відповідачі не повідомили його про прийняте рішення, не ознайомили з наказом, трудову книжку не видали. Про наявність наказу про звільнення він дізнався лише 23.09.2015р., отримавши лист від Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 11.08.2015р. Лише 06.11.2015р. він отримав копії наказу про звільнення, до суду звернувся 11.11.2015р.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд виходив з того, що зазначені позивачем обставини пропуску строку не є поважними, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду , встановлений ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівника може звернутися до суду із заявою в місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи те, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст.43 Конституції України права на працю, тому необхідно застосовувати ст.233 КЗпП як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо звільнення з публічної служби.

Також колегія суддів зазначає, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду з моменту звільнення колегія суддів вважає помилковими, тому як ч.3 ст. 99 КАС України є спеціальною нормою в спірних правовідносинах що встановлює строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби , та становить місячний строк.

Судом встановлено, що наказ про звільнення від 11.09.2014р. , лист повідомлення про звільнення та запрошення прибути для отримання трудової книжки, було направлено Головним територіальним управлінням юстиції Харківської області засобами поштового зв'язку рекомендованим листом 12.09.2014р. на адресу позивача за його місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання, що підтверджується реєстрами рекомендованої кореспонденції, списками відправлень рекомендованих листів, зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, описом вкладення з печаткою Укрпошти. (а.с.71, 184-190)

16.09.2014р. ОСОБА_1 особисто вручено зазначене поштове відправлення, що підтверджується зворотнім повідомленням про його вручення.(а.с.185)

Доказів на спростування зазначених обставин судом не встановлено. Надані позивачем листи з Укрпошти від лютого та березня 2016р., не спростовують факту відправлення відповідачем зазначеного рекомендованого листа на адресу позивача 12.09.2014р.

Доводи позивача, що зазначений конверт ним отримано, та при відкритті в приміщенні Головного територіального управління юстиції у Харківській області встановлено, що в ньому містяться чисті аркуші, а не зазначені відповідачем документи, не підтверджено жодними доказами .

Доказів звернення позивача до відповідачів з вимогою надати документи щодо його перебування на державній службі в період з вересня 2014р. до липня 2015р. матеріали справи не містять . Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він не звертався до відповідачів з такими заявами.

Доводи позивача, що опис вкладення не є належним доказом в підтвердження направлення на його адресу копії наказу, тому як відповідачем не надано оригінал зазначеного документу, а його копія, що міститься в матеріалах справи не завірена належним чином, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, в підтвердження направлення копії наказу позивача надано, крім опису вкладення, реєстри рекомендованої кореспонденції, списки відправлень рекомендованих листів, зворотне повідомленням про вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з підписом про вручення листа особисто позивачу. Зазначені докази в сукупності не викликають у суду сумнівів щодо вчинення дій відповідачем по направленню спірного наказу позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги про не направлення Міністерством юстиції України на адресу позивача наказу про звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.17 Положення «Про Міністерство юстиції України» , затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 395/2011 Міністр юстиції призначає на посади за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів Мін'юсту України.

Наказ Міністра юстиції України від 11.09.2014р. було доведено до відома головного управління юстиції в Харківській області, яким 11.09.2014р. видано наказ № 484/4 про «Оголошення наказу про припинення державної служби ОСОБА_1» (а.с.27) . Зазначене свідчить про вчинення Міністерством юстиції України дій з доведення до відома позивача спірного наказу.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з посади 11.09.2014р., проте до суду він звернувся лише 11.11.2015р. В судовому засіданні позивач пояснив, що в зазначений період на роботу не виходив, не отримував заробітну плату .

Таким чином колегія суддів вважає, що позивач дізнався та повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів в вересні 2014р., проте до суду звернувся лише в листопаді 2015р.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В матеріалах адміністративного позову відсутні обставини, які були для позивача непереборними та поважними.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 70 КАСУ поважності причин пропуску строку звернення до суду, в тому числі, щодо наявності перешкод дістатися до робочого місця, отримати спірний наказ, як-то звернення до правоохоронних органів та суду, відповідних рішень за результатами їх розгляду до матеріалів справи не надано, а судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи вимоги ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України та вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем при зверненні до адміністративного суду без поважних причин був пропущений місячний строк, передбачений для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016р. по справі № 820/11226/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 04.04.2016 р.