Справа № 2а-0470/2357/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м. Київ К/800/27186/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року

у справі №2а-0470/2357/11

за позовом Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай»,

за участю третьої особи - Орджонікідзевської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області

про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Південна міжрайонна державна податкова інспекція у м. Кривому Розі (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай» (далі - відповідач) про застосування штрафних санкцій.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі письмових заперечень на касаційну скаргу позивача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники Орджонікідзевської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області провели перевірку дотримання суб'єктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці - зал ігрових автоматів, що розташована за адресою: вул.Гагаріна, 24-Г, с.Мар'янське, Апостолівський район, Дніпропетровська область, про що склали акт від 07 жовтня 2010 року №000286, яким встановили порушення відповідачем вимог статті 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу», а саме - проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Встановлені перевіркою обставини слугували підставою для звернення податкового органу до суду з позовом про застосування до відповідача та стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу з конфіскацією грального обладнання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надано доказів, які б підтверджували факт організації та проведення ігор з метою отримання прибутку безпосередньо відповідачем.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач вказав на помилковість таких висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на те, що ТОВ «Розмай» фактично було організовано роботу гральних автоматів, на яких надавалися послуги з гри, а також щомісячно отримувався дохід від проведення азартних ігор, що не було взято до уваги судами попередніх інстанцій.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

При цьому, згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону, під гральним бізнесом розуміється діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартною грою є будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

Організатори азартних ігор відповідно до пункту 3 статті 1 вказаного Закону визначені як фізичні та юридичні особи суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Відповідно до статті 3 названого Закону до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 07 серпня 2002 року № 060722 як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, за адресою: 50000 Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Пушкіна,2.

У період з 26 квітня 2006 року до 08 травня 2009 року та з 08 червня 2009 року до 25 червня 2009 року відповідач дійсно здійснював господарську діяльність з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах на підставі ліцензії АВ № 082989, виданої Міністерством фінансів України 15 червня 2006 року, та відповідних торгових патентів на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо підвищення рівня безпеки громадян» від 07 травня 2009 року № 494-р та наказу Міністерства фінансів України «Про зупинення дії ліцензій Міністерства фінансів України на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор» від 08 травня 2009 року № 650 було зупинено до 07 червня 2009 року дію ліцензій Міністерства фінансів України на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор, виданих суб'єктам господарювання, згідно з переліком, до якого було включено відповідача.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання зазначених розпорядження Кабінету Міністрів України та наказу Міністерства фінансів України відповідач зупинив свою господарську діяльність з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах у період з 08 травня 2009 року по 07 червня 2009 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач повернув відповідачу вартість торгових патентів на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу, сплачених відповідачем на період до 30 вересня 2009 року.

З огляду на встановлений судами попередніх інстанцій факт відсутності здійснення господарської діяльності у приміщенні, що знаходиться за адресою: вул.Гагаріна, 24-Г, с.Мар'янське, Апостолівський район, Дніпропетровська область, відсутності договору оренди вказаного приміщення, а відтак здійснення проведення азартних ігор в зазначеному у акті перевірки залі гральних автоматів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 8 000 мінімальних заробітних плат, а саме - 7 528 000,00 грн., з конфіскацією грального обладнання та стягнення застосованих фінансових санкцій.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №2а-0470/2357/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.