Справа № 802/160/16-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2016 р. Справа № 802/160/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Cоляр Т.В.

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: відділу державної виконавчої служби Богунського району міста Житомира

про: визнання неправомірною бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до відділу державної виконавчої служби Богунського району міста Житомира (далі - відповідач, відділ ДВС) про визнання неправомірною бездіяльності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Богунського району міста Житомира перебуває виконавчий лист №1-10 від 20.01.2010р., виданий Апеляційним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 18256,33 грн. завданої матеріальної та 100000 грн. моральної шкоди. Проте, зазначає, що по сьогоднішній день, відповідачем не було вчинено жодної дії щодо виконання виконавчого листа.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений адміністративний позов та наголошували на тому, що дана бездіяльність є неправомірна, а тому просили суд, адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення в яких проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Просив суд розглядати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши інші докази, зібрані та досліджені під час розгляду справи, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Виконавчий лист Апеляційного суду Вінницької області № 1-10 від 20.01.2010р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 18256,33 грн., завданої матеріальної та 100000,00 грн., моральної шкоди, перебував на виконанні у ВДВС Козятинського МРУЮ Вінницької області.

Судом встановлено, що боржником в добровільний термін рішення суду не було виконано, відповідно, державним виконавцем виконувалися дії відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", п. 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій.

Державним виконавцем відповідно до пункту 10 частини першої ст.. 37 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено на виконання до Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ для виконання за належністю за місцем відбування міри покарання боржника, а саме у Вінницькій УВП № 1, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Островського, 1.

Державним виконавцем Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено розпорядження до бухгалтерії Вінницької УВП № 1, для утримання коштів із заробітної плати боржника. Згідно повідомлення з бухгалтерії Вінницької УВП № 1, утримань за виконавчим листом не проводилось, у зв'язку з відсутністю роботи та доходів. Також стало відомо, що боржник вибув для подальшого відбування міри покарання до Житомирської УВП № 8, за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 172.

У зв'язку з чим, державним виконавцем відповідно до пункту 10 частини першої ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено на виконання до Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ для виконання за належністю за місцем відбування міри покарання боржника, а саме у Житомирській УВП № 8, яка знаходиться за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 172.

Відповідно, 14.03.2011 року до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції з Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції надійшов вищевказаний виконавчий лист, у зв'язку з тим, що боржник відбуває покарання в Житомирській установі виконання покарань № 8 за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 172 з відміткою про те, що утримань по вказаному виконавчому листу не проводилось.

14.03.2011 року в порядку статей 25 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28224664 з примусового виконання виконавчого листа Апеляційного суду Вінницької області № 1-10 від 20.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 18256,33 грн. завданої матеріальної та 100000 грн. моральної шкоди.

16.08.2011 року за вих. № 41131/2 державним виконавцем відповідно до вимог ст. 68 Закону України " Про виконавче провадження" до Житомирської установи виконання покарань № 8 було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3. В постанові вказано, що відрахування потрібно здійснювати в розмірі 50 % та кошти, утримані з засудженого направляти на адресу стягувана, а саме: АДРЕСА_1.

Проте, згідно повідомлення Житомирської установи виконання покарань №8 від 01.02.2016 вбачається, що на особовий рахунок засудженому ОСОБА_3 від родичів надійшли кошти в сумі 200,00 грн. Проте боржником подано заяву до бухгалтерії Житомирської установи виконання покарань № 8 щодо перерахування вищевказаних коштів на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення вищевказаного боргу. Крім того в даному повідомленні зазначено, що бухгалтером даної установи платіжним доручення № 6 від 01.02.2016 року кошти в сумі 193,50 грн., перераховані на поштову адресу ОСОБА_1 а саме: АДРЕСА_1, а кошти в сумі 6,50 грн., було сплачено як поштовий збір.

Листом від 03.03.2016 року з Житомирської установи виконання покарань № 8, стало відомо про те, що станом на 04.03.2016 року ОСОБА_3 працевлаштований на підприємстві установи на посаді підсобного працівника, однак утримань останнього не проводилось, у зв'язку з малим розміром заробітної плати та першочерговими утриманнями, пов'язаними з утриманням засудженого в місцях позбавлення волі (харчування, комунально-побутові послуги, одяг, взуття, білизна та інші надані послуги).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Право на судовий захист закріплене Конституцією України, частиною другою статті 55 якої кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Водночас як роз'яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 6 постанови № 3 від 13.12.2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (з наступними змінами і доповненнями), судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно.

За змістом пункту 8 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому судам слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вживати заходів щодо примусового виконання рішень, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Змістовний аналіз вищезазначених норм закону дає підстави для висновку, що строк, визначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, є тим строком, протягом якого боржник добровільно може виконати рішення і в цьому разі виконавчий збір та інші витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій з боржника не стягуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, копія постанови про відкриття виконавчого провадження має бути надіслана боржнику державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення за тією адресою, що зазначена у виконавчому листі.

Також згідно ч.1 ст. 35 Закону № 606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Статтею 52 Закону № 606-ХІV визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, відповідно до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 Закону № 606-ХІV). Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються (ч. 3 ст. 52 Закону № 606-ХІV).

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4 ст. 52 Закону № 606-ХІV).

Суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 52 Закону № 606-ХІV у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника.

Частиною 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що в запереченні, відповідачем було вказано, що державний виконавець вчиняв дії, які передбачені ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій недостатньо, однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Богунського району міста Житомира вчинялися дії передбачені у відповідності до вимог законодавства. Ухвала суду, щодо надання доказів від 18 березня 2016р. виконана не була.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи більше ніяких дій, фактично протягом усього часу, державним виконавцем, щодо виконання виконавчого листа не здійснюється.

За п. 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антонюк проти України» (Заява N 17022/02) від 11.12.2008 відповідальність держави за виконання рішень суду щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що Закон України «Про виконавче провадження» надає державному виконавцю достатні повноваження та способи їх реалізації для забезпечення своєчасного виконання рішень суду. Питання полягає в тому чи використовує державний виконавець в повному обсязі свої повноваження, проявляє ініціативність та вчиняє достатні заходи для їх ефективності.

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В свою чергу відповідач не зміг довести оскаржувану позивачем бездіяльність, водночас позивач та його представник в судовому засіданні довів та підтвердив дослідженими в межах розгляду справи належними доказами наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішень відповідачів.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною біздіяльність відділу Державної виконавчої служби Богунського району м.Житомира щодо виконання виконавчого листа Апеляційного суду Вінницької області від 20.10.2010 року № 1-10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 18256,33 грн. завданої матеріальної та 100000 гривень моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна