Справа № 806/274/16
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"29" березня 2016 р. Справа № 806/274/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "29" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з правом передачі в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Андрушівського району за межами населених пунктів Волицької сільської ради громадянину ОСОБА_4; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 04.03.2015 року № 6-892/14-15-СГ; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Андрушівського району за межами населених пунктів Волицької сільської ради ОСОБА_3.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду. В апеляційній скарзі позивач посилається на ст. 17 КАС України та вказує на публічно-правовий характер спору, тому вважає, що позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі ЗК) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах.

Предметом даного позову є наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 04.03.2015 року № 6-892/14-15-СГ, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою з правом передачі в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Андрушівського району за межами населених пунктів Волицької сільської ради громадянину ОСОБА_4, дії при винесенні вказаного наказу та зобов'язання відповідача розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки позивачу.

Таким чином, незважаючи на пред'явлення позову до Головного управління Держземагенства у Житомирській області, фактично предметом спору у даній справі є спір щодо права оренди земельної ділянки, яка відповідно до обумовленого вище рішення передана в оренду іншій особі - громадянину ОСОБА_4, реєстрація договору оренди проведена реєстраційною службою Андрушівського управління юстиції 23.04.2015 за №9460255 (а.с.16).

Відтак, між сторонами фактично виник приватно-правовий спір, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Такі спори згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

На думку колегії суддів, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, коли вирішується питання щодо права власності чи права користування (оренди) когось з осіб має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна думка викладена у постановах ВСУ від 04.11.2015року (справа №21-329а15), від 03.11.2015року (справа № 21-2054а15), від 13.10.2015року (справа 21-2229а15), від 16.06.2015року (справа 21-227а15).

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний позов належить розглядати в порядку не адміністративного, а цивільного судочинства, а тому оскаржувана ухвала скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Ухвалу прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "29" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "31" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10000

- ,