Справа № 820/192/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р.Справа № 820/192/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення, -

Встановила:

У січні 2016 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом, яким з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 75), просить: скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-248-23 від 31.12.2015 року, винесену Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (нині Центральна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, далі по тексту ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова) та визнати неправомірними дії ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова із нарахування йому Єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії відповідача є неправомірними, а вимога про сплату боргу № Ф-248-23 від 31.12.2015 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він, як фізична особа-підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та пенсіонер за віком, відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», звільнений від сплати єдиного внеску.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що дії відповідача щодо винесення вимоги правомірні, а вимога про сплату боргу - законна, оскільки позивач, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який обрав спрощену систему оподаткування, не звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та прияти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представників, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню, відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07 грудня 1998 року, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 227694 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 6-7).

З 01 січня 2012 року ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку і перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку № 225294 (а.с. 8).

Згідно копій пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, серія НОМЕР_2 та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6 від 05 січня 2016 року(а.с. 10-11) позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, отримує пенсію за вислугу років, яка призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

31.12.2015 року ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова винесено вимогу № Ф-248-23 про сплату позивачем заборгованості з єдиного внеску на суму 10.149,84 грн. (а.с. 14).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № №2464-VI), платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 4 цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набули чинності 6 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У постановах від 18 листопада 2014 року (справи № 21-420а14 та 21-379а14) Верховний Суд України обґрунтував позицію, згідно з якою право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентується Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04. 1992 року № 2262-XII.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно положень ст. 7 зазначеного Закону, - військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії призначається одна пенсія зі їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

З наведеного вбачається, що зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є різними державними пенсіями. Різниця при цьому обумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Таким чином, враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що він незалежно від виду отримуваної пенсії, з досягненням 60-річного віку набув статусу пенсіонера за віком відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року прийнята судом у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, з вірним встановленням обставин справи, що відповідно до приписів ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін. Підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги та пояснення позивача та його представників висновків суду не спростовують.

З урахуванням положень ч. 6 ст. 94 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, ст.ст. 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Ю.М. Філатов

Повний текст ухвали виготовлений і підписаний 04 квітня 2016 року