Справа № 812/100/16
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року справа №812/100/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі № 812/100/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції України у Луганській області від 31.12.2015 року № 398/111/22-2015 у встановленні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ та зобов'язати Головне управління Національної поліції України у Луганській області визнати позивача ветераном органів внтурішніх справ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (а.с. 4-6).

В обґрунтування позову зазначив, що він з 01.09.1982 року по 01.09.1984 року навчався в Луганському державному педагогічному інституті ім. Т.Г.Шевченко на денному відділенні. З 01.09.1984 року був переведений на заочне відділення, 25.06.1987 року закінчив повний курс навчання. З 01 жовтня 1984 року по 30 листопада 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом № 469 о/с від 29.11.2005 року його звільнено у відставку Збройних Сил за п. 65 «а» (за віком). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить - 25 років 02 місяці 25 днів ( в тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчисленні 29 років 01 місяць 06 днів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач вважає, що набув право на присвоєння звання «Ветеран органів внутрішніх справ України». За таких обставин, просив позов задовольнити у повному обсязі.

22 лютого 2016 року позивачем подано уточнення до позовних вимог, згідно яких останній просить вважати відповідачем у справі № 812/100/16 Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Луганській області ( а.с. 23).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року замінено первинного відповідача на Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Луганській області.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення навчання у 1987 році в Луганському національному педагогічному університеті ім. Тараса Шевченко позивачу офіцерського звання присвоєно не було.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він закінчив Ворошиловградський педагогічний інститут, який відноситься до третього рівня акредитації і має вищу освіту. За таких обставин, йому було законно зараховано навчання в інституті до вислуги років у календарному обчисленні 01 рік 00 місяців 15 днів. Вказує на те, що у випадку заочного навчання у вищому учбовому закладі після закінчення військові звання ніколи не присвоювалися, а позивач закінчив інститут заочно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги , вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивач з 01.09.1977 року по 17.07.1978 року навчався в ПТУ; 26.07.1978 року прийнятий в лабораторію КІП слюсарем 4 розряду та 20.10.1978 року звільнений; з 30.10.1978 року по 11.11.1981 року служив в лавах Радянської армії; з 01.12.1981 року позивача зараховано слухачем підготовчого відділення денної форми навчання за спеціальністю «Українська мова та література» Ворошиловградського педагогічного інституту та з 01.09.1982 року позивача зараховано студентом першого курсу стаціонару філологічного факультету; з 01.07.1982 року по 11.08.1983 року позивача прийнято на посаду прибиральником; з 01.10.1984 року проходив службу в органах внутрішніх справ України безперевно двадцять один рік один місяць двадцять дев'ять днів (а.с. 10-11).

За час служби позивач нагороджений нагрудним знаком «Відмінник погранвійськ» 2 ступеня, відзнакою МВС «За відзнаку в службі» 3 ступеня, 2 ступеня, почесною грамотою, подякою.

З архівної довідки Луганського національного педагогічного університету імені Тараса Шевченко № 203 від 07.10.2005 року вбачається, що позивач дійсно з 1981 року по 1987 року навчався на філологічному факультеті (з 10.12.1981 року зарахований до складу слухачів підготовчого відділення з денною формою навчання на спец. «Українська мова і література» відповідно до наказу № 204 від 10.12.1981 року, з 01.09.1982 року зарахований до складу студентів 1 курсу денного відділення зазначеного факультету згідно наказу № 128 від 24.07.1982 року, з 01.09.1984 року на 3 курсі переведений на заочне відділення зазначеного факультету згідно наказу № 156-с від 31.08.1984 року, 25.06.1987 року закінчив повний курс навчання згідно наказу № 80 від 25.06.1987 року).

Позивачу видано диплом № 995654 від 01.07.1987 року, реєстраційний номер № 440 (а.с. 12).

Одразу після закінченні Луганського національного педагогічного університету імені Тараса Шевченко позивачу офіцерське звання не присвоювалось.

Згідно Витягу з Наказу від 29.11.2005 року № 469 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку Збройних Сил за п. 65 «а» (за віком) з 30.11.2005 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 25 років 02 місяці 25 днів (в тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчисленні - 29 років 01 місяців 06 днів.

У грудні 2015 року позивач звернувся до Головного управління МВС України у Луганській області з заявою про встановлення йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Листом № 398/111/22-2015 від 31.12.2015 року відповідач відмовив у задоволенні заяви з тих підстав, що календарна вислуга позивача менша 25 років, як того вимагає Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а саме становить - 24 роки 02 місяці 10 днів.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує висновок постанови Верховного Суду України від 10 березня 2015 року згідно ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 № 203/98-ВР ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, зокрема, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2003 року № 4-рп/2003 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) визначено, що в аспекті порушених у конституційному поданні питань положення статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» слід розуміти так, що громадяни України визнаються ветеранами органів внутрішніх справ за наявності умов, передбачених зазначеною статтею, незалежно від часу їх звільнення в запас або у відставку з органів внутрішніх справ.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 01.06.2002 року поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» ( далі- Порядок).

Згідно п. 1 Порядку посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист".

Посвідчення "Ветеран військової служби" є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист", іншими актами законодавства.

Підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР" ( п. 3 Порядку).

З витягу наказу начальника УМВС України в Луганській області № 469 о/с від 29.11.2005 року позивача звільнено з ОВС за п. 65 «а» (за віком) з 30.11.2005 року з вислугою років на день звільнення у календарному обчислені 25 років 02 місяці 25 днів (в тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчислені - 29 років 06 місяців 01 день (а.с. 9).

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( далі - Закон № 2262) та Постановою КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року № 393.

Згідно ст. 1 Закону № 2262 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» поняття «календарна» та «пільгова» вислуги років, не визначає суть та порядок їх обчислення, з чого слідує, що ці поняття вживаються у розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ці Закони регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, звільнених, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Згідно частини 2 статті 17 Закону України № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим законом встановлено і в пункті 2 постанови Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 за № 393.

З огляду на вищезазначені норми права, вбачається, що додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах (незалежно від форми навчання), після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після закінчення позивачем навчання у 1987 році в Луганському національному педагогічному університеті ім.. Т.Г. Шевченко, останньому офіцерського звання присвоєно не було.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що положеннями ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» можливість отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ безпосередньо пов'язана зі строком служби в органах внутрішніх справ.

Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до п. 1 розділу I Положення № 114, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством (пункт 20).

Проаналізувавши вищевикладене можна дійти висновку, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких не присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, та курсанти яких не включені до складу кадрів Міністерства внутрішніх справ, не може вважатися проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, системним аналізом положень статті 17 Закону № 2262 та Постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 встановлено, що можливість зарахування до вислуги років часу навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, передбачена тільки при обрахунку вислуги років для призначення особі пенсії, тобто для цілей пенсійного забезпечення.

Зарахування ж часу навчання у вищих навчальних закладах до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, ані Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ані будь-яким іншим законодавчим актом не передбачено.

Тобто, розрахунок строку служби для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ відмінний від розрахунку для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта стосовно того, що час навчання останнім у Ворошиловградському педагогічному інституті має бути зараховано йому до вислуги років, оскільки зазначений інститут відноситься до третього рівня акредитації та позивач заочно отримав вищу освіту, з огляду на те, що нормами чинного законодавства передбачено можливість зарахування до вислуги років часу навчання у вищих цивільних навчальних закладах та інших навчальних закладах незалежно від форми навчання. Крім того, цей час навчання згідно Наказу № 469 о/с від 29.11.2005 року, який не оскаржується і не є предметом спору у даній справі, зараховано позивачу до вислуги років на день звільнення.

Також, як вже зазначалось раніше, головною підставою для визнання громадянина ветераном органів внутрішніх справ є бездоганна служба в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні).

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З огляду на викладене, з урахуванням наявних доказів в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, справа по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі № 812/100/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: С.В.Жаботинська

Судді: І.А.Васильєва

Е.Г.Казначеєв