Справа № 752/19832/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
Іменем України
31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Грищенко В.Е., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Тужикова Михайла Адійовича на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що вважає відмову відповідача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги протиправною.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року задоволено вказаний позов частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової рошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військовоі служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму,встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Міністерства оборони України Тужиков Михайло Адійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Крім цього, відповідачм було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначений строк вказаною особою пропущено не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 30.06.1986 року по 18 травня 1988 року проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.

05.02.2015 року позивач визнаний інвалідом другої групи у зв`язку з пораненням, що сталося при виконання обов`язків по несенню військової служби, про що видано довідку до акта огляду МСЕК від 05.02.2015 року.

30.09.2015 року позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, надавши до заяви всі необхідні документи на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (а.с. 13).

На виконання положень зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року, Київський міський військовий комісаріат листом від 02 жовтня 2015 року № 9603 (а.с. 12) надіслав головному розпоряднику коштів Департаменту фінансів Міністерства оборони України подану заяву з доданими до неї документами.

Листом № 248/3/6/3373 від 16.11.2015 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив Київський міський військовий комісаріат про те, що дія ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» на спірні правовідносини не поширюються, а тому підстав для розгляду поданих документів не вбачається (а.с. 11).

Про вказані обставини ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача листом № 11327 від 18 листопада 2015 року (а.с. 10).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України,які перебувають на службі у Збройних Силах України та в іншихвійськових формуваннях, а також членів ії сімей .

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій,що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві- гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової службі, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначається Кабінетом Міністрів України.

В зв`язку з чим Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військзвослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві .

Згідно з вказаним Порядком визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки позивачу встановлено другу групу інвалідності 05 лютою 2015 року, до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок № 975.

У відповідності до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 6 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату в становлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

За наведеного вище вбачається, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

В зв`язку з тим, що позивачу встановлено інвалідність другої групи після звільнення з військової служби та набранням чинності Законом України від 04 липня 2012 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Також колегією суддів встановлено, що звертаючи з заявою про призначення спірної грошової допомоги позивачем подано до військовогого комісаріату, а останнім передано до Міністерства оборони України, весь перелік необхідних для її призначення документів, що передбачені п. 11 Порядку № 975, про що свідчить відповідний перелік додатків до листа Київського міського військового комісаріату від 02 жовтня 2015 року № 9603 (а.с. 12).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачу спірної грошової допомоги.

Крім цього, за змістом положень п. 12-14 Призначення одноразової грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за даним позовом має відповідати саме Міністерство оборони України як головний розпорядник коштів, що спрямовуються на такі видатки, та орган, який безпосередньо має повноваження щодо прийняття такого рішення.

При цьому колегія суддів зауважує, що в спірних правовідносинах Київський міський військовий комісаріат виконав свої обовязки в повній мірі та належним чином, а тому безпідставним є твердження відповідача про те. що зазначений орган також має відповідати за вказаним позовом, або має бути залучений до участі в справіу якості третьої особи без самостійних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Крім цього, колегія суддів критично сприймає доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо підсудності даної справи окружному адміністративному суду, оскільки дана справа стосується нарахування позивачу одноразової грошової допомоги та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у здійсненні нарахування позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною, порушує права позивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Однак, з урахуванням положень зазначених вище нормативно-правових актів та змісту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає наявними підстави змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині викладення змісту обовязків, які покладено на відповідача вказаним судови рішенням.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Щодо вирішення питання про судовий збір, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII.

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір з 01.09.2015 року справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Дана позовна заява містить вимоги немайнового характеру.

Відповідно до правил Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, сума судового збору, що підлягає сплаті в даній справі становить 1212,64 грн. (0,4 розміру мінімальної заробітної плати (535,92)*2*110%).

Враховуючи те, що ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення в даній справі, колегія суддів вважає наявними підстави для його стягнення з відповідача у вказаному вище розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Тужикова Михайла Адійовича задовольнити частково, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції:

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військовоі служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

В іншій частині вимог апеляційної скарги відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України (адреса: 03168, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1212,64 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська
Повний текст виготовлено 05.04.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.