Справа № 826/17533/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2016 року № 826/17533/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індженіум»

до Одеської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної

вартості .

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ТОВ «Індженіум» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 08.06.2015р. № 500060006/2015/000011/2.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно зкореговано митну вартість товару, оскільки документи, подані позивачем, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, а визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув Відповідач, Судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що між Позивачем (Покупець) та «Anita Gida San ve Dis Ticaret LTD Co.» (Туреччина) укладено зовнішньоекономічний Контракт № 09042015 від 09.04.2015р. за яким позивачем придбано товар, а саме - родзинки сорту Султана, без кісточки, країна виробництва Іран, за асортиментом, кількістю та ціною визначеною у специфікації.

ТОВ «Індженіум» 04.06.2015р. подано митну декларацію №500060006/2015/003803, де визначено митну вартість товару (родзинки сорту Султана, без кісточки), що імпортується за основним методом - за ціною договору.

Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 08.06.2015р. № 500060006/2015/000011/2, у зв'язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджено документально), а також у наданих основних та додаткових документах містяться неточності та розбіжності.

Коригування митної вартості товарів здійснено у зв'язку з тим, що документи, зазначені у ст.53 МКУ, містять розбіжності та ознаки не автентичності поданих до митного оформлення документів, зокрема у поданому коносаменті від 14.05.2015р. №ARKIST НАЗВА ТОВАРУ «SULTANA SEEDLESS RAISIN» не співпадає з назвою товару зазначеною у інвойсі від 13.04.2015р. №UKRO14-О-01ING, а саме «SULTANA SEEDLESS RAISIN TYPE 9», назва підприємства експортера у сертифікаті якості товару від 04.05.2015р. № б/н та у сертифікаті походження товару від 06.05.2015р. №001 відрізняються, що могло свідчити про не автентичність поданих до митного оформлення товарів та про можливу підміну документів з метою заниження заявленої митної вартості товарів, крім того за умовами п. 3.3 Контракту від 09.04.2015р. №09042015, передбачено надання за кожну партію товару страхового поліса, що передбачає наявність страхування, яке зазначено у поданих документах, однак страхові документи до митниці подані не були. Також, копія митної декларації країни відправника від 19.04.2015р. №136485 подана до митного органу без перекладу на українську мову.

Виходячи з викладеного, відповідач електронним повідомленням від 04.06.2015р., запропонував декларанту, у відповідності до п.2 ст.53 МКУ надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскурант (прайс-лист) виробника товару, висновки про якісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями, інформацію біржових організацій про вартість сировини та копію митної декларації країни відправники з перекладом українською мовою.

Листом від 05.06.2015р. позивачем повідомлено про неможливість надання витребовуваних додаткових документів.

У зв'язку із встановленням зазначених вище розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та ненаданням позивачем додаткових документів, митну вартість товарів визначено на підставі 6 (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки інші методи, на переконання посадових осіб митного органу, не можуть бути застосовані.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача про коригування митної вартості поставлених товарів, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з митним оформленням товару, що надійшов на адресу ТОВ «Індженіум» на виконання Контракту № 09042015 від 09.04.2015р, позивачем до Одеської митниці ДФС подано електронну митну декларацію № 500060006/2015/003803.

Митна вартість імпортованих товарів була визначена декларантом на підставі основного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження обґрунтованості визначення митної вартості товару, ТОВ «Індженіум» подані наступні документи: Вантажно-митну декларацію (форма МД-2) №500060006/2015/003803 від 04.06.2015р.; зовнішньоекономічний контракт від 09.04.2015р. № 09042015 з доповненням, рахунок-фактури (інвойс) від 13.04.2015р. №UKRO14-О-01ING, коносамент від 14.05.2015р. №ARKIST, сертифікат про походження товару від 06.05.2015р. №001, сертифікат якості товару від 04.05.2015р. б/н та копія митної декларації країни відправника від 19.04.2015р. №136485.

З урахуванням положень ст.53МК України, вбачається, що позивачем до митного оформлення імпортованих товарів було надано повний пакет необхідних документів, згідно з переліком частини 2 вказаної статті МК України.

Втім, Відповідач зазначає, що в наданих Позивачем платіжних дорученнях від 21.04.2015 р. №10, від 19.05.2015 р. №12 присутнє посилання на контракт, але відсутнє посилання на інвойс від 13.04.2015 р., що не дає змоги ідентифікувати оплату даної поставки» (цитата).

Проте, пунктом 5.1. Контракту №09042015 визначено, що оплата здійснюється на наступних умовах: передоплата 20% вартості партії Товару відповідно до Специфікації, що є невід'ємною частиною Контракту, та проформом інвойсом Продавця; постоплата в розмірі 80% повинна бути здійснена покупцем після відвантаження Товару Продавцем проти факсимільних копій коносамента, комерційного інвойсу, пакувального листа та сертифікату походження».

На виконання умов Договору Продавцем товару 03.04.2015 р. був наданий інвойс на суму 29800 дол. США. (сума, що відповідає сумі контракту, визначеному сторонами у п. 4.4. контракту). В інвойсі зазначений порядок оплати.

Позивачем сплачено на користь Продавця платіжними дорученням №10 від 21.04.2015 р. 5 960 дол. США, що становить 20% від суми контракту.

Таким чином, станом на 19.05.2015 р. Позивачем сплачено 23 840 дол. США, що становить 80% суми контракту, та підтверджується платіжним дорученням №12.

Отже, ціна фактично сплачена Позивачем продавцю за два платежі - 29 800 дол. США - повністю відповідає вартості придбаного товару згідно інвойсу від 03.04.2015року, на основі якого здійснювалась поставка.

Також, Відповідач зазначає, що вартість страхування згідно калькуляції від 14.04.2015 р. складає 15 дол. США за тонну, або 300 дол. США за 20 тонн, що не відповідає даним, зазначеним в страховому полісі на вантажоперевезення №94/1008/1452, а саме 21,96 дол. США.

Умовами п. 3.1. Контракту визначено, що базисом поставки є умови СІF згідно ІНКОТЕРМС-2010.

Так, умови поставки СІF Інкотермс 2010 -«Cost, Insurance and Freight» («Вартість, страхування і фрахт» зазначений порт призначення) означає, що продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна (на борт судна) в порту відвантаження. Базис поставки СЕF покладає на продавця також обов'язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Під час укладання контракту Продавцем було надано калькуляцію, у яку закладено вартість страхування в розмірі 15 дол. США за тонну, або 300 дол. США за 20 тонн. Проте на момент оформлення страхового полісу вартість послуг страхування була склала 21,96 дол. США.

Калькуляція була складена продавцем 14.04.2015 року (після укладення контракту), а страховий поліс був оформлений 14.05.2015 року (за Іранським сонячним календарем - 1394/02/24), тобто через місяць з моменту складання калькуляції.

Таким чином, продавець за контрактом самостійно та за власний рахунок здійснив страхування вантажу, сплативши при йому суму 21,96 дол. США. Проте, зміна вартості страхування не вплинула на ціну товару за контрактом, тобто відсутні корегування ціни в бік зменшення, відповідно усі податки та митні платежі нараховуються та сплачується Позивачем від ціни, у яку було закладено більшу вартість страхування.

Крім того, посилання Відповідача на те, що у страховому полісі на вантажоперевезення №94/1008/1452 присутнє посилання на проформу №2015 / 04 /13 UKR-O-01ING, який ТОВ «ІНДЖЕНІУМ» не наданий до органу доходів та зборів» є таким, що не відповідає дійсності з урахуванням того, що зазначена в страховому полісі Проформа-інвойс надавалася органу доходів і зборів, про що є запис в опису відправлення документів. У страховому полісі номер і дата страхового полісу вказані наступним чином: 2015/04/13 UKR014-O-01ING, де фактично 2015/04/13 є датою проформи, а UKR014- O -01 ING - номером.

На підставі ч.3 ст.53 МК України митним органом запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Зазначені документи надано не було.

Разом з тим, суд вважає передчасним витребування у позивача додаткових документів, враховуючи наступне.

Як вже зазначалось, ч. 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо зазначені у частині 2 цієї статті документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язана протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

На підставі аналізу наведеної вище норми є можливим дійти висновку, що законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. На думку суду, сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Проаналізувавши зміст гр. 33 оскаржуваного рішення, судом встановлено, що окрім твердження про можливу зміну вартості товару у зв'язку із придбанням такого не у виробника у повній мірі спростовано наданими як суду так і при митному оформлення інвойсами як виробника поставленого товару так і постачальника .

Враховуючи те, що чинне законодавство України не містить в собі імперативних вимог до форми і змісту інвойсу, а контролюючий орган не наділений повноваженнями втручатись в господарську діяльність резидента з нерезидентом, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача з приводу відсутності в інвойсі всієї необхідної інформації для підтвердження обґрунтованості визначення митної вартості. Зворотного суб'єктом владних повноважень в порушення ст. 71 КАС України не доведено.

За таких обставин, оскільки гр. 33 оскаржуваного рішення фактично не містить в собі викладення обставин наявності розбіжностей, ознак підробки тощо (ч. 3 ст. 53 МК України) в конкретних наданих позивачем документах, то суд приходить до висновку про передчасність та помилковість витребування у позивача додаткових документів.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проаналізувавши оскаржуване рішення, суд зазначає, що відповідачем не зазначено жодного джерела інформації, яке стало підставою для коригування митної вартості товару, передбаченого Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598.

Як вбачається з матеріалів справи, під час коригування митної вартості товару, відповідач посилався на інформацію, наявну у ціновій базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

Однак, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах свободи договору. При цьому, такі обставини як характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, - можуть впливати на його ціну.

Таким чином, враховуючи, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не мітить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів та умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення в порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, декларант відмовився від подання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв'язку із невиконанням вимог ст.58. МКУ.

Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку із відсутністю інформації щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст.59-60 МКУ; методи згідно зі ст.62-63 МКУ не застосовуються у зв'язку із відсутністю інформації щодо ціни складових для визначення за даними методами.

Виходячи з вищезазначеного митна вартість товару була визначена згідно з положеннями статті 64 Кодексу (резервний метод) та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Проте, суд вважає, що відповідач, застосувавши 6 (резервний) метод визначення митної вартості, не надав будь-яких фактичних даних щодо застосування попередніх 2-5 методів визначення митної вартості, зокрема, не навів жодних відповідних аргументів.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено неможливість застосування методів 1-5 та безпідставно визначено декларанту митну вартість за резервним методом.

При цьому, переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, подані декларантом позивача документи, в даному випадку, необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості, а тому оскаржуване рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 08.06.2015 р. №500060006/2015/000011/2.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук