Справа № 818/205/16
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 р. Справа № 818/205/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Антоненко Н.Г., Король М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Сумській області

про про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням наданої до суду заяви про уточнення позовних вимог (а.с.65) просить суд:

- зобов'язати Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області (далі - відповідач) негайно звільнити ОСОБА_1 (дата звільнення - 09.02.2016р.) з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України згідно з поданою позивачем заявою від 09.02.2016р.;

- стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, розраховуючи його, виходячи з суми стягнення за один місяць у розмірі 2366 грн. 70 коп., встановленої відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі № 818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі № 818/3540/15 в частині негайного поновлення на посаді за період з 24.11.2015р. до 08.02.2016р., що складає 53 робочих дні, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112, 70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі № 818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 09.02.2016р. по день фактичного видачі трудової книжки, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112,70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу

- стягнути компенсацію за 10 календарних днів невикористаної відпустки за період з 24.11.2015р. до 09.02.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 818/3540/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області, яка відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р. залишена без змін, визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці у Сумській області №89-к від 10.09.2015р. пр. звільнення ОСОБА_1 з посади, поновлено позивача на посаді головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області, стягнуто з Управління Держпраці у Сумській області на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 5860 грн. Постанова суду по справі №818/3540/15 в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2366 грн. 70 коп. підлягала негайному виконанню.

При цьому, Наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді видано відповідачем було складено лише 15.01.2016р., за п.4 якого позивач мав приступи ти до робот з 22.01.2016р. Позивач просить суд врахувати, що фактично він був ознайомлений з вищезазначеним Наказом про поновлення лише 08.02.2016р., так як після звільнення з Управління держпраці в Сумській області, під час розгляду адміністративної справи про його поновлення на роботі та на даний час працює в м.Київ (вахтовим методом).

Період з 24.11.2015р. по 22.01.2016р. позивач вважає затримкою відповідачем виконання рішення суду в частині негайного поновлення його на посаді, що є порушенням норм трудового законодавства.

Одразу після ознайомлення 08.02.2016р. з Наказом про поновлення (який датовано 15.01.2016р.) позивач подав на ім'я начальника Управління Держпраці у Сумській області заяву про звільнення за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, за якою передбачено, що працівник має право у визначений працівником строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У заяві позивач зазначив, що після поновлення його на посаді з 08.02.2016р. заробітну плату просить йому не нараховувати, претензій не має і не матиме. Однак, відповідачем заява від 08.02.2016р. була залишена без задоволення.

09.02.2016р. позивач повторно подав аналогічну заяву про звільнення його за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Однак, в кінці робочого дня 09.02.2016р. ОСОБА_1 було повідомлено, що у відповідача відсутні підстави для звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП УКраїни.

На переконання позивача, вищезазначені обставини свідчать про грубе порушення права ОСОБА_1 на звільнення за власним бажанням, допущено порушення статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 43 Конституції України, відповідно до яких забороняється примусова праця.

Припинення трудового договору з підстав ч. З ст.38 КЗпП (внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) передбачає обов'язкову виплату вихідної допомоги у розмірі, передбаченому у колективному договорі, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП). Тобто мінімальна виплата вихідної допомоги не може бути меншою за тримісячну заробітну плату, тому позивач просить вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, розраховуючи його, виходячи з суми стягнення за один місяць у розмірі 2366 грн. 70 коп.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що 08.02.2016р. - в день ознайомлення його з Наказом про поновлення від 15.02.2016р., ним було надано трудову книжку до Управління Держпраці в Сумській області. На даний час трудова книжка позивачу не повернута, тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 09.02.2016р. по день фактичного видачі трудової книжки. Кількість календарних днів невикористаної відпустки за період з 24.11.2015р. до 09.02.2016 р. становить 10 днів. За невикористану відпустку позивач просить стягнути з відповідача компенсацію.

Також, в обґрунтування своєї позиції позивач посилається на практику Верховного суду України (рішення від 31 жовтня 2012 року, від 20 лютого 2013 року, від 22 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. При цьому, істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені».

З урахуванням вищевикладеного позивач та представник позивача на початку розгляду справи, на початку дослідження письмових доказів у справі та під час судових дебатів повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні зазначили, що вимоги позивача вважають необґрунтованими та безпідставними, просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин, викладених у письмовому запереченні (а.с.54-56).

Крім цього, слід зазначити, що до суду було подано письмові клопотання від Професійної спілки «Справедливість» Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області про залучення в якості третьої особи на боці позивача (голова профспілки ОСОБА_3).

Судом було відмовлено в задоволенні даного клопотання, оскільки в даній справі предметом дослідження є наявність або відсутність підстав для звільнення позивача за ч.3 ст. 38 КЗпП України. При цьому, звільнення працівника за даною нормою (звільнення за ініціативою працівника, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору) не передбачає погодження звільнення з органами профспілки. Відповідно дот ст..43 КЗпП України передбачено, що попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якого є працівник, вимагається лише у разі розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши наявні докази у справі, судом було встановлено наступне:

З 01.03.2012 року по 05.08.2015р. ОСОБА_1 працював на посаді головного державного інспектора з охорони праці територіального управління Держгірпромнагляду України у Сумській області.

06.08.2015р. наказом №86-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області в порядку переведення.

12.08.2015р. позивачем було до Управління Держпраці в Сумській області подано заяву про надання йому днів невикористаної відпустки за період роботи в ТУ Держгарпромнагляду у Сумській області. 18.08.2015р. позивачем було подано повторну заяву про надання відпустки. Однак, відповідачем відпустку надано не було. У зв'язку з чим, 28.08.2015р. позивачем було подано заяву до Управління Держпраці в Сумській області про звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП України. Одна, замість звільнення згідно ч.3 ст.38 КЗпП України відповідачем було проведено службове розслідування за результатами якого ОСОБА_1 було звільнено на підстав п.4 частини 1 статті 40 КЗпП України - за прогул, оскільки 20.08.2015р., 21.08.2015р., 25.08.2015р. та 26.08.2015р. він був відсутній без поважних причин на робочому місці не виконував свої службові обов'язки. Наказ про звільнення датовано 10.09.2015р.

В подальшому, ОСОБА_1 було оскаржено вищезазначений Наказ про звільнення до суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. по справі №818/3540/15 (копія - а.с.76-79) позовні вимоги було задоволено частково (окрім стягнення моральної шкоди), скасовано Наказ Управління Держпраці в Сумській області №89-к від 10.09.2015р., поновлено ОСОБА_1 на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 112,70 грн. середньоденна заробітна плата х на 52 робочих дні = 5860 грн. 40 коп.

При цьому, судом було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно був відсутній без поважних причин на робочому місці 20.08.2015р., 21.08.2015р., 25.08.2015р. та 26.08.2015р. і не виконував свої службові обов'язки, отже у Управління Держпраці в Сумській області були законні підстави для звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, однак, відповідачем не було дотримано процедуру звільнення - при розірванні трудового договору з працівником не було одержано згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р. вищезазначена постанова була залишена без змін.

При цьому, постанову суду І-ї інстанції про поновлення позивача на посаді відповідачем було отримано 30.11.2015р. (лист з відміткою вх..1391/15 - а.с.21).

03.12.2015р. Управлінням Держпраці в Сумській області було надіслано на адресу ОСОБА_1 лист №15-27/1218 (а.с.22) в якому позивачу пропонувалося з'явитися до сектору персоналу Управління Держпраці у Сумській області для подальшого поновлення ОСОБА_1 на роботі. Факт надсилання даного листа підтверджується витягом з журналу вих..кореспонденції (а.с.23). Однак, позивач до Управління не звернувся, жодної відповіді не надав. До виконавчої служби з відповідною заявою щодо виконання рішення суду також не звертався.

13.01.2016р., після розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачу було повторно направлено листа про необхідність з'явитися до сектору персоналу Упраівління Держпраці в Сумській області (а.с.24.25), який також було проігноровано позивачем.

15.01.2016р. Управлінням був виданий наказ №7-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1» (а.с.26). Відповідно до даного Наказу ОСОБА_1 мав приступити до виконання своїх посадових обов'язків з 22.01.2016р. Зазначений Наказ, разом з супровідним листом (а.с.27), було направлено рекомендованим листом з описом вкладення (а.с.28-30), який повернувся до Управління 24.02.2016р. у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.31).

21.01.2016р. на мобільний номер, який було зазначено в особовій картці позивача було здійснено три телефонних дзвінка о 9-30, 9-36, 15-00, з метою доведення змісту наказу від 15.01.2016р. №7-к. Однак, телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповів, тому на вказаний номер йому було відправлено смс-повідомлення наступного змісту: «Відповідно до Наказу від 15.01.2016р. №7-к вас поновлено на роботі. З 22.01.2016р. вам необхідно приступити до виконання своїх посадових обов'язків». Дана обставина підтверджується Актом засвідчення факту здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_1 від 21 січня 2016 року, який засвідчено працівниками Управління Держпраці в Сумській області (а.с.32).

22.01.2016р. начальник відділу нагляду в машинобудування та енергетиці Управління ОСОБА_7 перебував у відрядженні в м.Глухів. За вказівкою керівника Управління Ю.Д. Семеног мав вручити копію Наказу про поновлення безпосередньо ОСОБА_1, який мешкає в АДРЕСА_1. В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_7, який зазначив, що 22.01.2016р. він дійсно перебував у відрядженні в м.Глухів, але вручити копію Наказу про поновлення ОСОБА_1 йому не вдалося, оскільки за місцем реєстрації позивач був відсутній, дружина позивача відмовилася отримувати Наказ від 15.01.2016р. від підпису відмовилася. Тому, копію відповідного Наказу було передано сусіду ОСОБА_1 - ОСОБА_8 під особистий підпис.

При цьому, представники відповідача усвідомлюють, що факт передачі копії Наказу від 15.01.2016р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді не може свідчити про належне повідомлення позивача про факт його поновлення, однак вважають, що Управлінням вживалися всі можливі заходи будь-яким чином повідомити ОСОБА_1 про його поновлення.

Слід зазначити, що представник позивача зазначає, що відповідач міг і повинен був довести зміст Наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді шляхом повідомлення про це в засобах масової інформації - в будь-якому офіційному друкованому виданні. А оскільки цього зроблено не було, слід вважати, що відповідачем вжито не всіх можливих заходів щодо повідомлення позивача про поновлення його на роботі.

Щодо фактичного місця проживання (перебування) ОСОБА_1, представник позивача та сам позивач зазначили, що на даний час ОСОБА_1 проживає в м.Київі, де працює в ТОВ «Підйомні машини» машиністом підіймача вантажно-пасажирського будівельного з 21.09.2015 року і по даний час. Дана обставина підтверджується також відповідною довідкою ТОВ «Підйомні машини» (а.с.92).

Отже, на момент прийняття судом постанови від 24.011.2015р. по справі №818/3540/15 ОСОБА_1 працював в іншій організації. Після прийняття судом рішення про його поновлення на попередній роботі він не звільнявся з роботи в ТОВ «Підйомні машини», де і працює по даний час, не зважаючи на існування Наказу Управління Держпраці в Сумській області від 15.01.2016р. про його поновлення на посаді (на посаді державного службовця).

25.01.2016р. під час телефонного дзвінка о 8 год. 45 хвил. на мобільний телефон позивачу все ж таки було доведено до відому зміст Наказу від 15.01.2016р. №7-к та повідомлено про необхідність з'явитися на робоче місце для виконання посадових обов'язків. Однак, протягом робочого дня 25.01.2016р. ОСОБА_1 на робочому місці не з'явився, про причину своєї відсутності Управління жодним чином не повідомив.

Відповідно до Акту від 25.01.2016р. було засвідчень факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин (а.с.35).

27.01.2016р. рекомендованим листом ОСОБА_1 було направлено запит про повідомлення про місце перебування та причин нез'явлення на робочому місці (а.с.36, 37, 37 на щвороті). Лист отримано позивачем 30.01.2016р.

04.02.2016р. позивачу було повторно направлено рекомендованим листом запит про повідомлення місця перебування ОСОБА_1 з пропозицією надати пояснення щодо відсутності його на робочому місці в період з 22.01.2016р. по 04.02.2016р. (а.с.38, 39, 39 на звороті).

Не зважаючи на неодноразові звернення та листи, ОСОБА_1 з'явився до Управління Держпраці в Сумській області лише 08.02.2016р. При цьому, після появи на робочому місці 08.02.2016р. позивач в той же день написав заяву про звільнення його на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України (а.с.40). Зміст заяви наступний:

«Вимагаю звільнити пене згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. За період після поновлення заробітну плату прошу не нараховувати. Претензій не маю та мати не буду. 08.02.2016р. Підпис».

В той же день - 08.02.2016р. ОСОБА_1 було надано відповідь вих..№15-27/477/14 на його заяву в якому Управління Держпраці у Сумській області зазначає про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.41).

09.02.2016р. ОСОБА_1 знову звертається до Управління з заявою (а.с.43) наступного змісту:

«Вдруге вимагаю звільнити мене 09.02.2016р. згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. За період після поновлення пене на посаді згідно з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15 заробітну плату прошу не нараховувати, претензій не маю. 09.02.2016р. Підпис».

Розглянувши зазначену заяву ОСОБА_1, Управлінням було надано відповідь від 09.02.2016р. №15-27 (а.с.44), в якій зазначається, що листом від 08.02.2016р. вих..№15-27/477/14 Управлінням була надана вичерпна відповідь з даного питання.

Крім цього, ОСОБА_1 звернувся до Управління з письмовою заявою від 09.02.2016р. (а.с.46) щодо видачі йому трудової книжки в кінці робочого дня 09.02.2016р.

10.02.2016р. позивачу було надано відповідь вих..№15-27/547/14 в якій йдеться про те, що відповідно до Наказу Управління від 15.01.2016р. ОСОБА_1 було поновлено на посаді. Отже, станом на 10.02.2016р. ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Управлінням Держпраці в Сумській області, а тому відсутні правові підстави для видачі трудової книжки. З посиланням на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінзахисту від 29.07.1993р. №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. №110, у разі необхідності, позивачу було запропоновано надати виписку з трудової книжки відомостей про роботу.

10.02.2016р. ОСОБА_1 на робочому місці був вже відсутній, однак знову звернувся з заявою від 10.02.2016р. до відповідача з вимогою надіслати йому трудову книжку за його адресою в м.Київ.

Листом від 11.02.2016р. позивачу було надіслано відповідь про відсутність підстав для видачі трудової книжки та з вимогою надати пояснення щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 10.02.2016р. та 11.02.2016р.

Будь-яких пояснень позивачем не надавалось. На робочому місці з 09.02.2016р. ОСОБА_1 не з'являвся, що не заперечується самим позивачем. Причину своєї неявки на роботу в Управлінні Держпраці в Сумській області позивач обґрунтовує тим, що на даний час працює в м.Київ на іншому підприємстві.

Дослідивши вищезазначені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного:

Щодо позовних вимог стосовно зобов'язання відповідача негайно звільнити ОСОБА_1 09.02.2016 з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг згідно частини 3 статті 38 КЗпП України слід зазначити наступне:

Частина третя статті 38 КЗпП України передбачає право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Таким чином, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору.

При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно (на цьому наголошує Верховний Суд України в постановах від 31 жовтня 2012 року по справі №27483289, від 20 лютого 2013 року, від 22 травня 2013 року) . В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

Отже, працівник повинен у заяві про звільнення зазначити правові підстави та причини які спонукають до розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП, які працівник визначає самостійно.

Натомість, у заявах від 08.02.2016р. та від 09.02.2016р., поданих ОСОБА_1 начальнику Управіління Держпраці у Сумській області не зазначено жодного факту порушення законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору. Як наслідок, роботодавець був позбавлений правових підстав для звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП.

Посилання позивача в позовній заяві та в судовому засіданні на те, що порушення норм КЗпП України з боку Управління полягають в тому, що відповідачем не було своєчасно виконано рішення суду про його поновлення, судом не приймаються з наступних причин:

По-перше, зазначену обставину ОСОБА_1 не зазначив безпосередньо у заяві до Управління держпраці в Сумській області від 09.02.2016р. про бажання бути звільненим за ч.3 ст.38 КЗпП. Отже, посилання позивача на дану обставину, як і на інші можливі обставини порушення відповідачем норм трудового законодавства, як на підставу для звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП є недоречними та необґрунтованими .

По-друге, відповідно до ст..255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для виконання для осіб, які беруть участь у справі, для всіх органів, підприємств, організацій і підлягає виконанню на всій території України. Отже, постанова Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. по справі №818/3450/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді в Управління держпраці в Сумській області є обов'язковою для виконання не лише для відповідача, а й для позивача, якого було поновлено і який мав з'явитися в Управління для продовження роботи на відповідній посаді у якості поновленого працівника. В судовому засіданні було встановлено, що позивач вже 24.11.2015р. знав про існування рішення суду від 24.11.2015р. щодо його поновлення, але вважав, що відповідач мав належним чином повідомити його про прийняття Наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді. При цьому, у письмових поясненнях (а.с.91) йдеться про те, що «весь цей час він тимчасово знаходився у місті Києві та об'єктивно не міг отримати зазначену кореспонденцію та повідомлення». Доказів повідомлення відповідача про зміну місця проживання з м.Глухів на м.Київ позивачем до суду не надано. Тоді як матеріали справи містять докази того, що Управлінням вживались всі можливі заходи (крім оприлюднення відповідної інформації в ЗМІ) спрямовані на повідомлення позивача про існування відповідного Наказу про його поновлення на роботі.

Отже, суд погоджується з позицією відповідача відносно того, що затримка у виконанні рішення суду відбулася не з вини Управління, а внаслідок ухилення ОСОБА_1 від ознайомлення із відповідним наказом та небажання поновлюватися на роботі одразу після винесення судом відповідного рішення.

Щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку - дана вимога є передчасною, оскільки стаття 44 КЗпП України прямо передбачає необхідність виплати вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, якщо звільнення відбулося за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Позивача на даний час не звільнено з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України, ОСОБА_1 і на даний час перебуває в трудових відносинах з відповідачем, хоча і не з'являється на робочому місці протягом тривалого часу.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу за період з 24.11.2015р. по 08.02.2016р., слід зазначити наступне:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 818/3540/15 на користь ОСОБА_1 з Управління Держпраці у Сумській області було стягнуто суму заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 5860,40грн.: (з дня звільнення з посади 10.09.2015р. по 24.11.2015р. - день винесення судового рішення = 52 роб.дні).

Після поновлення ОСОБА_1 на посаді йому була виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 8346,56грн. (тобто більше ніж було визначено у рішенні суду) - з дня незаконного звільнення по день фактичного виходу на роботу, визначеного у наказі про поновлення на роботі, тобто за 92 роб.дні з 10.09.2015р. по 22.01.2016р.). Дана обставина підтверджується як позивачем так і матеріалами справи - копією платіжного доручення , зведеною відомістю про зарахування з/п від 29.01.2016р. (а.с.95, 96).

Таким чином, Управлінням Держпраці самостійно виконано вимоги ст..236 КЗпП України. Відповідно, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відсутні.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки - дана позовна вимога також є передчасною, оскільки згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Як вже зазначалося вище, на даний час ОСОБА_1 на даний час перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за 10 календарних днів невикористаної відпустки. Вказана вимога є передчасною, оскільки стаття 83 КЗпП України прямо передбачає необхідність виплати працівнику грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки у разі звільнення працівника із займаної посади.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі в зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 30.03.2016 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець