Справа № 810/5488/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5488/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Приватного підприємства «Спецагромонтаж» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Спецагромонтаж» до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ПП «Спецагромонтаж» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області від 26 червня 2015 року № та 27 листопада 2015 р. № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2003 року позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У період з 27 травня по 03 червня 2015 року відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01 січня 2012 року по 03 червня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки № 1019/10-07-22-02-12/32221973 та встановлено порушення: п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 294.1 ст. 294 ПК України, в результаті чого несвоєчасно (28 травня 2015 р.) подано податкову декларацію платника єдиного податку юридичної особи за І квартал 2015 року; ст. 162, ст. 163, ст. 164, ст. 167, ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого неутримано податок з доходів фізичних осіб у джерела виплати доходів громадянам та занижено суми податку з доходів фізичних осіб з доходів, виплачених громадянам всього у сумі 59 554 грн 44 коп.

26 червня 2015 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання на загальну суму 74 443 грн 05 коп., з яких: за основним платежем - 59 554 грн 44 коп., за штрафними санкціями - 14 888 грн 61 коп.;

№ , яким нараховано штраф у сумі 510 грн 00 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ).

У період з 23 по 27 жовтня 2015 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня по 27 травня 2012 року.

За результатами перевірки 03 листопада 2015 року складено акт № 1861/10/07-17-03-17-03/322221973, яким встановлено порушення: ст. 162, ст. 163, ст. 164, ст. 167, ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого неутримано податок з доходів фізичних осіб у джерела виплати доходів громадянам та занижено суми податку з доходів фізичних осіб з доходів, виплачених громадянам всього у сумі 59 554 грн 44 коп; п. 119.2 ст. 119 ПК України, за вказані порушення до позивача буде застосовано штрафні санкції.

27 листопада 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання на загальну суму 89 331 грн 66 коп., з яких: за основним платежем - 59 554 грн 44 коп., за штрафними санкціями - 29 777 грн 22 коп.

Державною фіскальною службою України було скасовано податкове повідомлення-рішення № .

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу нараховано штраф у сумі 510 грн. 00 коп. прийнято внаслідок несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку юридичної особи за І квартал 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податкову декларацію платника єдиного податку - юридичної особи за І квартал 2015 року позивачем було подано несвоєчасно - 28 травня 2015 року.

Позивач не спростував належними засобами доказування факт несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку юридичної особи за І квартал 2015 року .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № , виходив з того, що у випадку, коли термін позовної давності заборгованості за авансовим звітом минає, така заборгованість стає безнадійною, і потрапляє до складу інших доходів у податковому обліку підприємства та підлягає оподаткуванню податку на доходи з фізичних осіб.

Податкове повідомлення-рішення № прийнято відповідачем внаслідок порушення позивачем порушення: ст. 162, ст. 163, ст. 164, ст. 167, ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України .

Позивачем було виплачено доходи фізичним особам згідно видаткових касових ордерів на загальну суму 59 554 грн 44 коп.

Виплати були здійснені позивачем фізичним особам за відрядження минулих періодів.

Дана обставина підтверджується наданими позивачем копіями: звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт; посвідчень про відрядження; відміток про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи; проїзних документів; видаткових касових ордерів.

Заборгованість перед фізичними особами була відображена позивачем у оборотно-сальдових відомостях та фінансових звітах.

Кредиторська заборгованість перед фізичними особами, яким було виплачено кошти згідно видаткових ордерів, виникла у 2006-2008 роках. Особи були звільнені з роботи у позивача у 2006-2008 роках.

Згідно з пп. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (оподатковуваного) доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно з п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Відповідно до пп.140.1.7 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), до складу витрат юридичної особи включаються витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

У разi придбання працiвником товарiв для потреб пiдприємства, використання коштiв (у тому числi власних) у вiдрядженнi до бухгалтерської служби представляються у визначенi законодавством термiни Звiт за формою, затвердженою наказом Мiнiстерства фiнансiв України вiд 05 грудня 2012 року № 1276 «Про затвердження форми Звiту про використання коштiв, виданих на вiдрядження або пiд звiт, та Порядку його складання» , а також документи, що пiдтверджують використання таких коштiв.

Вiдповiдно до представленого Звiту суб'єкт господарювання повинен вiдшкодовувати витрати, понесенi працiвником на господарськi потреби пiдприємства або у вiдрядженнi.

Згідно з пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України, звiт про використання коштiв, виданих пiд звiт, представляється пiсля того, як працiвник завершує виконання окремої цивiльно-правової дiї за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти пiд звiт.

Питання вiдшкодування витрат, понесених працiвником при придбаннi товарiв для пiдприємства, та iншi питання правомiрностi використання власних готiвкових коштiв працiвниками пiдприємства для вирiшення виробничих (господарських) питань вiдносяться до майнових вiдносин мiж суб'єктом господарювання та працiвником i регулюються Цивiльним кодексом України .

Відповідно до ст. 261 Цивiльного кодексу України перебiг позовної давностi стартує з дня, коли особа довiдалася або могла довiдатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У той же час за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебiг позовної давностi починається iз закiнченням термiну виконання.

Щодо витрат, понесених працiвником на господарськi потреби пiдприємства або у вiдрядженнi, i пiдзвiтних сум законодавством не встановлений строк виконання зобов'язання в частинi повернення пiдприємством витрачених працiвником засобiв.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивiльного кодексу України, якщо термiн виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк вiд дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає iз договору або актiв цивiльного законодавства. У зв'язку з чим можна стверджувати, що, поки працiвник не звернеться на пiдприємство з письмовою вимогою про повернення заборгованостi (у сумi перевищення витрат над сумою коштiв, отриманих як аванс, або витрачених коштiв для вирiшення господарських або виробничих питань пiдприємства), вiдлiк строку позовної давностi щодо заборгованостi пiдприємства перед працiвником не починається.

Якщо в колективному трудовому договорi передбачено термiн для виплати компенсацiї пiдприємством пiдзвiтних сум i витрат, понесених працiвником на господарськi потреби пiдприємства або на вiдрядження в прив'язцi до дня затвердження авансового звiту, тодi починати вiдлiк строку позовної давностi необхiдно з дня, наступного за днем затвердження такого звiту. В iншому випадку або у випадку, якщо iншої вiдправної точки немає, працiвник може звернутися на пiдприємство з письмовою вимогою сплатити йому належне i у разi його порушення звернутися до суду.

Термiн давностi в такому випадку почне вiдлiк з восьмого дня з дати пред'явлення працiвником письмової вимоги.

Вiдповiдно до ст. 52 Податкового кодексу України, за зверненням платника податкiв контролюючий орган надає iндивiдуальну податкову консультацiю щодо практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адмiнiстрування податкiв чи зборiв, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 150 Конституцiї України офiцiйне тлумачення, зокрема, законiв України належить до виключних повноважень Конституцiйного Суду України

Оскільки довіритель за договором доручення зобов'язаний відшкодовувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а порядку та строків відшкодування цих коштів законодавство не містить, тому підприємство зобов'язане відшкодовувати колишнім працівникам витрачені ними суми на придбання товарів, робіт, послуг, якщо таке придбання було здійснене за дорученням підприємства (або в подальшому ним схвалено - Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затверджено). При цьому, таке відшкодування не може розглядатись як дохід фізичних осіб та не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Зазначене підтверджується позицією, викладеною у листі Міністерства доходів і зборів від 01 жовтня 2013 року № 4878/Т/99-99-17-02-01-14.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття повідомлення-рішення № від 27 листопада 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27 листопада 2015 року.

Колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, призвели до неправильного вирішення справи у частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області від 27 листопада 2015 р. № .

Враховуючи викладене, постанова Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року підлягає скасуванню у частині відмови у задоволенні позовної вимоги визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області від 27 листопада 2015 р. № із прийняттям у цій частині нової постанови, якою зазначену позовну вимогу задовольнити, а у іншій частині постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецагромонтаж» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року - скасувати у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 27 листопада 2015 року.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою позовну вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 27 листопада 2015 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 27 листопада 2015 року.

У решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 01.04.2016

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.