Справа № 826/23334/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року № 826/23334/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень № від 28.04.2015 року та № від 28.04.2015 року

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сателлит» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Сателлит») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Печерському районі), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.04.2015 року № та № .

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість нарахованих звітних (податкових) періодів за серпень 2014 р. та грудень 2014 р. За результатами перевірки складено акт від 07.04.2015р. за № 36/26-55-15-02/13501985 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ ТОВ «Сателлит» завищено податковий кредит на загальну суму 595 473 грн., а саме: липень 2014р. на суму ПДВ в розмірі 147 829 грн., листопад 2014р. на суму ПДВ в розмірі 359 796 грн., грудень 2014р. на суму ПДВ в розмірі 87 848 грн.; п.200.1, п.200.4, п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, безпідставно задекларовано суму податку на додану вартість, заявлену до бюджетного відшкодування вартість в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за серпень 2014р. в розмірі 147 829 грн., за грудень 2014р. в розмірі 447 644 грн.

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2015 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 595 473 грн. та податкове повідомлення-рішення від 28.04.2015 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 595 473 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями Позивачем подано скарги до Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України, за результатом розгляду скарги рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 02.07.2015 року № 10202/10/26-15-10-06 скаргу ТОВ «Сателлит» було задоволено частково, в результаті чого податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2015 року було скасоване в частині зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 87 848,00 грн. Зазначене рішення було залишене без змін рішенням Державної фіскальної служби України від 07.09.2015 року № 18994/6/39-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги.

Для з'ясування всіх обставин справи, Судом було надіслано на адресу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Судовий запит від 17.02.2016 р. про витребування доказів винесення податкового повідомлення-рішення, з урахуванням рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 02.07.2015 року № 10202/10/26-15-10-06, яким скаргу ТОВ "Сателлит" було задоволено частково, в результаті чого податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2015 року було скасоване в частині зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 87 848,00 грн. та докази надсилання податкового повідомлення-рішення.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва 15.03.2016 р. надійшла відповідь від Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій останній зазначив, що за результатами розгляду Головним управлінням ДФС у м. Києві скарги ТОВ «Сателлит» (код ЄДРПРОУ 13501985) на податкові повідомлення - рішення № та № від 28.04.2015 року інші податкові повідомлення - рішення не виносились.

Враховуючи, що Податковим органом не виносилися нові податкові повідомлення-рішення, Суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягають розгляду саме податкові повідомлення-рішення від 28.04.2015 року № та № .

Позивач не погоджується з податковими повідомленням-рішенням прийнятих податковим органом, вважає їх протиправними, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В акті перевірки Податковим органом зазначено, що за результатами господарських правовідносин ТОВ «Сателлит» із ТОВ «Стандарт Україна», ТОВ «Агро Транс», ТОВ «Тонік ПР» та ТОВ «Будтехмаш» позивачем було безпідставно задекларовано суму податку на додану вартість, заявлену до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість звітних періодів за серпень 2014 року в розмірі 148 829,00грн., за грудень 2014 року в розмірі 447 644,00 грн.

Судом встановлено, що між Позивачем (Поклажодавець), з однієї сторони, та ТОВ «Стандарт Україна» (Зерновий склад), з іншої сторони, укладено договір складського зберігання зерна № 46 від 22.08.2014 року, за умовами якого Позивачеві надавалися послуги по зберіганню насіння соняшника та кукурудзи.

Згідно дебетового повідомлення № 6433 від 05.11.2014 року, податкової накладної № 54 від 31.10.2014 року, розрахунку вартості послуг за зберігання та акту прийому-передавання виконаних робіт № 224 від 31.10.2014 року, ТОВ «Стандарт Україна» було надано позивачеві послуги на загальну суму в розмірі 14 889,41 грн. (12 407,84 грн. та ПДВ 2 481,57грн).

Також, між ТОВ «Сателлит» (Клієнт), з однієї сторони, та ТОВ «Агро Транс» (Експедитор), з іншої сторони, укладено договір про надання послуг транспортно-експедиційного обслуговування № 2/2014 від 26.08.2014 року (надалі - Договір №2/2014).

У відповідності до п. 1.1 - п. 1.3 Договору №2/2014, Експедитор зобов'язується за плату і за рахунок Клієнта організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом по території України за маршрутом, узгодженим з Клієнтом, як власним автомобільним транспортом, так і з залученням третіх осіб (перевізників), укласти від свого імені договори перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також виконати інші дії, пов'язані з перевезенням. Експедитор, за погодженням з Клієнтом, може надавати додаткові послуги, необхідні для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних документів тощо). Протягом виконання Договору вантаж залишається власністю Клієнта без права самостійного розпорядження ним Експедитором.

Згідно з п. 3.1 - п. 3.5 Договору №2/2014, оплата послуг транспортно-експедиційного обслуговування здійснюється Клієнтом у безготівковій формі в національній валюті України - гривні на підставі документів, зазначених у п. 2.1.6., а також на підставі рахунку Експедитора. Вартість послуг транспортно-експедиційного обслуговування є договірною. Договірна ціна не є фіксованою і визначається за кожною заявкою або Додатковою угодою до даного Договору. Клієнт підписує наданий Експедитором акт виконаних робіт про надані послуги протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання оригіналів документів, зазначених в п. 2.1.6., або надає мотивовану письмову відмову від підписання акту виконаних робіт про надані послуги. У випадку не повернення акту виконаних робіт або ненадання мотивованої письмової відмови протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання акту, надані послуги вважаються прийнятими на умовах викладених в акті. Клієнт зобов'язується оплатити виконані роботи протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надання рахунку Експедитором.

В підтвердження виконання умов договору Позивачем надано суду наступні документами: актом надання послуг № 348 від 14.10.2014 року та реєстром до нього, товарно-транспортними накладними № 92 від 06.10.2014 року, № 93 від 06.10.2014 року, № 61 від 06.10.2014 року, № 285 від 07.10.2014 року, № 284 від 07.10.2014 року, № 1800 від 07.10.2014 року, № 8 від 07.10.2014 року, № 94 від 07.10.2014 року, № 1992 від 07.10.2014 року, № 244 від 08.10.2014 року, № 246 від 08.10.2014 року, № 3 від 08.10.2014 року, № 95 від 08.10.2014 року, № 16 від 09.10.2014 року, № 1818 від 09.10.2014 року, № 351 від 09.10.2014 року, № 352 від 09.10.2014 року, № 96 від 09.10.2014 року, № 17 від 10.10.2014 року, № 18 від 10.10.2014 року, № 62 від 10.10.2014 року, № 496 від 10.10.2014 року, № 19 від 10.10.2014 року, № 99 від 10.10.2014 року, № 31702 від 11.10.2014 року, № 59 від 11.10.2014 року, № 31703 від 11.10.2014 року, № 497 від 11.10.2014 року, № 20 від 11.10.2014 року, № 253 від 12.10.2014 року, № 20 від 12.10.2014 року, № 19 від 12.10.2014 року, № 61 від 12.10.2014 року, № 60 від 12.10.2014 року, податковою накладною № 360 від 14.10.2014 року, квитанцією про реєстрацію податкової накладної, дебетовим повідомленням № 5795 від 16.10.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 348 від 14.10.2014 року складає 141 063,53 грн., ПДВ 28 212,71 грн., всього 169 276,24 грн.; актом надання послуг № 356 від 22.10.2014 року, довідкою до акту № 356 від 22.10.2014 року, товарно-транспортними накладними № 69 від 02.10.2014 року та № 70 від 02.10.2014 року, податковою накладною № 368 від 22.10.2014 року та дебетовим повідомленням № 6014 від 22.10.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 356 від 22.10.2014 року складає 4 498,15 грн., ПДВ 899,62 грн., всього 5 397,77 грн.; актом надання послуг № 357 від 22.10.2014 року, реєстром до акту виконаних робіт, товарно-транспортними накладними № 42 від 13.10.2014 року, № 43 від 13.10.2014 року, № 2 від 13.10.2014 року, № 1 від 13.10.2014 року, № 65 від 14.10.2014 року, № 31705 від 14.10.2014 року, № 4 від 14.10.2014 року, № 31704 від 14.10.2014 року, № 31706 від 14.10.2014 року, № 6 від 14.10.2014 року, № 1872 від 14.10.2014 року, № 8 від 14.10.2014 року, № 23 від 15.10.2014 року, № 24 від 15.10.2014 року, № 7 від 15.10.2014 року, № 31707 від 15.10.2014 року, № 352 від 15.10.2014 року, № 354 від 16.10.2014 року, № 261 від 16.10.2014 року, № 259 від 16.10.2014 року, № 44 від 16.10.2014 року, № 45 від 16.10.2014 року, № 25 від 16.10.2014 року, № 26 від 16.10.2014 року, № 67 від 16.10.2014 року, № 12 від 17.10.2014 року, № 75 від 18.10.2014 року, № 74 від 18.10.2014 року, № 121 від 18.10.2014 року, № 77 від 19.10.2014 року, № 122 від 20.10.2014 року, № 19/1 від 20.10.2014 року, № 10 від 21.10.2014 року, № 76 від 21.10.2014 року, податковою накладною № 369 від 22.10.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, дебетовим повідомленням № 6168 від 28.10.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 357 від 22.10.2014 року складає 179 355,73 грн., ПДВ 35 871,15 грн., всього 215 226,88 грн.; актом надання послуг № 366 від 28.10.2014 року, реєстром до акту, товарно-транспортними накладними № 22/1 від 22.10.2014 року, № 55 від 23.10.2014 року, № 22/3 від 23.10.2014 року, № 78 від 23.10.2014 року, № 79 від 23.10.2014 року, № 77 від 24.10.2014 року, № 78 від 25.10.2014 року, № 1007 від 25.10.2014 року, № 1008 від 25.10.2014 року, № 1 від 26.10.2014 року, № 61 від 26.10.2014 року, № 81 від 26.10.2014 року, № 62 від 26.10.2014 року, № 24/1 від 26.10.2014 року, № 80 від 26.10.2014 року, податковою накладною № 378 від 28.10.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, дебетовим повідомленням № 6223 від 29.10.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 366 від 28.10.2014 року складає 77 678,88 грн., ПДВ 15 535,78 грн., всього 93 214,66 грн.; актом надання послуг № 378 від 31.10.2014 року, реєстр до акту, товарно-транспортними накладними № 1015 від 27.10.2014 року, № 1017 від 27.10.2014 року, № 1014 від 27.10.2014 року, № 2174 від 27.10.2014 року, № 82 від 28.10.2014 року, № 83 від 28.10.2014 року, № 1013 від 29.10.2014 року, № 97 від 29.10.2014 року, № 98 від 29.10.2014 року, № 84 від 29.10.2014 року, № 85 від 29.10.2014 року, № 86 від 31.10.2014 року, № 16 від 31.10.2014 року, № 104 від 31.10.2014 року, податкової накладної № 390 від 31.10.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, дебетовим повідомленням № 6450 від 05.11.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 378 від 31.10.2014 року складає 72 010,17 грн., ПДВ 14 402,03 грн., всього 86 412,20 грн.; актом надання послуг № 385 від 11.11.2014 року, реєстром до акту виконаних, товарно-транспортними накладними № 87 від 01.11.2014 року, № 88 від 01.11.2014 року, № 89 від 03.11.2014 року, № 6 від 05.11.2014 року, № 170231 від 07.11.2014 року, № 101 від 07.11.2014 року, № 2019 від 07.11.2014 року, № 100 від 07.11.2014 року, № 15 від 08.11.2014 року, № 102 від 08.11.2014 року, № 103 від 08.11.2014 року, № 19 від 09.11.2014 року, податковою накладною № 397 від 11.11.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, дебетовим повідомленням № 7047 від 25.11.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 385 від 11.11.2014 року складає 60 455,07 грн., ПДВ 12 091,01 грн., всього 72 546,08 грн.; актом надання послуг № 397 від 24.11.2014 року, реєстром до акту, товарно-транспортними накладними № 170315 від 20.11.2014 року, № 2160 від 21.11.2014 року, № 43 від 21.11.2014 року, № 44 від 21.11.2014 року, № 645 від 21.11.2014 року, № 2173 від 21.11.2014 року, № 2178 від 21.11.2014 року, № 2 від 22.11.2014 року, № 45 від 22.11.2014 року, № 46 від 22.11.2014 року, № 647 від 22.11.2014 року, № 51 від 23.11.2014 року, № 50 від 23.11.2014 року, № 52 від 23.11.2014 року, № 49 від 23.11.2014 року, податковою накладною № 409 від 24.11.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, податковою накладною № 409 від 24.11.2014 року, дебетовим повідомленням № 7096 від 26.11.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 397 від 24.11.2014 року складає 92 183,87 грн., ПДВ 18 436,77 грн., всього 110 620,64 грн.; актом надання послуг № 394 від 20.11.2014 року, реєстр до акту, товарно-транспортними накладними № 2044 від 11.11.2014 року, № 1320 від 11.11.2014 року, № 742 від 11.11.2014 року, № 743 від 12.11.2014 року, № 2072 від 12.11.2014 року, № 23 від 12.11.2014 року, № 746 від 13.11.2014 року, № 747 від 13.11.2014 року, № 51 від 15.11.2014 року, № 52 від 15.11.2014 року, № 53 від 15.11.2014 року, № 54 від 15.11.2014 року, податковою накладною № 406 від 20.11.2014 року, квитанцією про її реєстрацію, дебетовим повідомленням № 7094 від 26.11.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 394 від 20.11.2014 року складає 57 204,75 грн., ПДВ 11 440,95 грн., всього 68 645,70 грн.; актом надання послуг № 399 від 25.11.2014 року, реєстр до акту, товарно-транспортними накладними № 55039 від 17.11.2014 року, № 53 від 23.11.2014 року, № 54 від 23.11.2014 року, № 55 від 23.11.2014 року, податковою накладною № 411 від 25.11.2014 року, дебетовим повідомленням № 7069 від 25.11.2014 року. Загальна вартість робіт згідно акту надання послуг № 399 від 25.11.2014 року складає 33 474,21 грн, ПДВ 6 694,84 грн., всього 40 169,05 грн.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що ТОВ «Агро Транс» було надано позивачеві послуги на загальну суму в розмірі 861 509,22 грн. (717 924,36 грн. та ПДВ 143 584.86 грн.).

Також, між ТОВ «Сателлит» (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Тонік ПР» (Виконавець), з іншої сторони, було укладено договір № 010214/1 від 01.02.2014 року. Предметом зазначеного договору являється надання послуг по оформленню карантинних сертифікатів на кожну транспортну одиницю.

В підтвердження виконання умов договору Позивачем надано суду наступні документи: виписки з рахунку, актами виконаних робіт № С 0106 від 03.07.2014 року на суму 12 056,40 грн. (в т.ч. ПДВ 2 009,40 грн.), № С 0107 від 04.07.2014 року на суму 24 960,08 грн. (в т. ч. ПДВ 4 160,01 грн.), № С 0108 від 31.07.2014 року на суму 247 636,28 грн. (в т.ч. ПДВ 41 272,71грн.), реєстрами до актів виконаних робіт, карантинними сертифікатами № 75/06-051/КС-062307 - 75/06-051/КС-062374, 75/06-043/ ВК-050080 - 75/06-042/ВК-073146, податковими накладними № 94 від 04.07.2014 року, № 206 від 31.07.2014 року та квитанціями про їх реєстрацію.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, ТОВ «Тонік ПР» було надано позивачеві послуг на загальну суму в розмірі 284 652,76 грн., в тому числі ПДВ 47 442,10 грн.

Між ТОВ «Сателлит» (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Будтехмаш» (Виконавець), з іншої сторони, укладено ряд договорів: договір про надання послуг № ТВАС 956/008/387 від 19.09.2013 року, договір № 130912 від 05.12.2012 року (ТВАС 956/008/096), договір підряду № 010914 від 01.09.2014 року (ТВАС 956/013/127). Предметом зазначених договорів являється проведення ремонтних та будівельних робіт, надання послуг по обслуговуванню обладнання замовника (ТОВ «Сателлит»).

Позивачем надано суду наступні документи, які підтверджують виконання умов вищезазначених договорів: виписки з рахунків, табелями працівників, відомостями використаних матеріалів, локальними кошторисами на будівельні роботи, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, розрахунками виробничих витрат, підсумковими відомостями ресурсів, актами надання послуг та виконаних робіт, а також податковими накладними № 3 від 07.07.2014 року (ПДВ 3 103,90грн, 18 623,80 грн.), № 8 від 18.07.2014 року (ПДВ 4 163,67 грн., всього 26 182,00 грн.), № 12 від 24.07.2014 року (ПДВ 2 996,93грн, всього 17 981,60 грн.), № 15 від 30.07.2014 року (ПДВ 5 845,67грн, всього 35 074,00 грн.), № 11 від 22.07.2014 року (ПДВ 13 488,00 всього 80 928,00грн.), № 5 від 05.11.2014 року (ПДВ 13 488,00 всього 80 928,00 грн.), № 7 від 17.07.2014 року (435 587,37 грн), № 7 від 05.11.2014 року (ПДВ 48 116,60 грн., всього 288 699,60 грн.), № 4 від 05.11.2014 року (ПДВ 4 712,50 грн., всього 28 275,00грн.), № 8 від 05.11.2014 року (ПДВ 32 755,74 грн., всього 196 534,46грн.), № 6 від 05.11.2014 року (ПДВ 72 709,99 грн., всього 436 259,96грн.), № 11 від 22.07.2014 року (ПДВ 72 797,96 грн. всього 363 989,80 грн.), № 4 від 24.10.2014 року (ПДВ 7 980,00 грн. всього 47 880,00 грн.).

Загалом, ТОВ «Будтехмаш» було надано позивачеві послуги на загальну суму в розмірі 1 621 356,22 грн. (ПДВ 282 158,96 грн.).

Відповідно до виписок банку, які містяться в матеріалах справи, за поставлений товар та надані послуги позивач перераховував на рахунки постачальників грошові кошти.

Зобов'язання сторін за Договорами були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується первинною документацією, яку досліджено судом та копії залучені до матеріалів справи.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України "Про податок на додану вартість".

Оскільки матеріали справи містять податкові накладні, надані позивачу його контрагентами, відповідачем в акті перевірки не зазначено жодних посилань щодо несплати ними податку на додану вартість до бюджету, судом вбачаються неправомірними посилання відповідача, викладені в акті перевірки.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів Позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних контрагентів під час укладання та виконання договорів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України для виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних ТОВ «Стандарт Україна», ТОВ «Агро Транс», ТОВ «Тонік ПР» та ТОВ «Будтехмаш» у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для формування в тому числі і податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даним товариствами, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що придбання позивачем у ТОВ «Стандарт Україна», ТОВ «Агро Транс», ТОВ «Тонік ПР» та ТОВ «Будтехмаш» товарів та послуг безпосередньо пов'язане із його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

На думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Стандарт Україна», ТОВ «Агро Транс», ТОВ «Тонік ПР» та ТОВ «Будтехмаш», тому висновки акта перевірки є помилковими, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - протиправним.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на акт перевірки ТОВ «Агро-Транс», складений ДПІ у м. Харцизьку Донецької області за результатами перевірки господарських відносин підприємства із ТОВ «Схід Інвест Вугілля 80» та ТОВ «Артрауд», акт перевірки ТОВ «Будтехмаш», складений Слов'янською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, а також акт перевірки ТОВ «Стандарт Україна», складений Східно-Дніпровською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області за результатами перевірки господарських відносин підприємства із ТОВ «Аграрна компанія «АРК», оскільки ймовірні порушення норм Податкового кодексу України постачальниками товарів та послуг не впливають на право добросовісного покупця формувати податковий кредит по відносинам із такими постачальниками.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 28.04.2015 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Печерському районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Сателлит" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 28.04.2015 року та № від 28.04.2015 року.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» () судовий збір в розмірі 13 398,14 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук