Справа № 803/95/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Справа № 803/95/16

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

з участю представника позивача Житкової А.С.,

представника відповідача Ільківа А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та стягнення грошового забезпечення.

В судовому засіданні 10.03.2016 року представник позивача уточнила позовні вимоги, просила визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 що неповної виплати грошового забезпечення; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 21.08.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року №607 призваний у Збройні сили України.

З 18.09.2014 року по 18.11.2014 року брав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою від 22.06.2015 року та посвідченням учасника бойових дій.

17.09.2015 року позивач був звільнений (демобілізований) в запас. Проте вказав, що починаючи з травня по серпень 2015 року нарахування йому грошового забезпечення становили 30 грн. в місяць, у січні, березні та квітні по 840 грн. в місяць.

Вважає, що за період з березня по серпень 2015 року внаслідок протиправних дій військової частини він недоотримав грошове забезпечення за проходження військової служби, тому просить визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 що неповної виплати грошового забезпечення, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року що включає посадовий оклад, щомісячні премії.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Також просила суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, премій, додаткової грошової допомоги та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив в задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що в/ч НОМЕР_1 і в/ч НОМЕР_2 є однією частиною, одна з яких юридична особа, а інша як польова пошта на час мобілізації.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнений адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 21.07.2014 року видано Указ Президента України №607/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 22.07.2014 року №1595-VII, яким постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію в тому числі й на території Волинської області.

21.08.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року №607 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України на військову службу за призовом під час мобілізації, 24.08.2014 року прийняв військову присягу, що вбачається з оглянутого судом військового квитка серії НОМЕР_3 від 21.08.2014 року.

З 18.09.2014 року по 18.11.2014 року брав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 21.08.2014 року, довідкою від 22.06.2015 року №1575 та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 21.09.2015 року.

Наказом командира військової частини-польова пошта №83 від 06.09.014 року солдата ОСОБА_1 номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 наказано вважати таким, що з 06.09.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530 грн. на місяць, ВОС-102533, шпк «рядовий», де зазначено виплачувати щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, виплачувати 60% додаткової грошової винагороди.

29.10.2014 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №138 солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що справи та посаду номера обслуги гранатометного взводу 1 механізованого батальйону здав, і при цьому наказом №85-РС від 24.10.2014 року призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , та вважати таким, що з 29.10.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, встановити оклад за посадою 530 грн. на місяць, шпк «рядовий». Також передбачено, виплачувати щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, виплачувати 60% додаткової грошової винагороди.

Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін солдат ОСОБА_1 23.12.2014 року без належного дозволу самовільно залишив військову частину і місце служби та прибув за зареєстрованим місцем проживання, а 16.02.2015 року ОСОБА_1 добровільно прибув до військової частини, де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №38 від 13.02.2015 року визначено, що солдата ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив частину та зняти зі всіх видів забезпечення.

17.02.2015 року наказом командира 24 окремої механізованої бригади №28-РС солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №38 від 24.02.2015 року наказано солдата ОСОБА_1 вважати таким, що повернувся та зарахувати на всі види забезпечення.

Як встановлено судом, за самовільне залишення місця служби в період з 23.12.2014 року по 16.02.2015 року вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та призначено покарання за ст. 407 ч. 3 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді службового обмеження на строк 06/шість/ місяців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №163-РС від 17.09.2015 року визначено солдата ОСОБА_1 з 17.09.2015 року звільнити у запас за пунктом «є», а наказом №221 від 17.09.2015 року солдата ОСОБА_1 з 17.09.2015 року визначено виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до ПКМУ від 17.09.2014 року №460 за 01 рік.

В судовому засіданні встановлено, що починаючи з травня по серпень 2015 року нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення становили 30 грн. в місяць, у січні, березні та квітні по 840 грн. в місяць, що вбачається з витягу із роздавальних відомостей на виплату грошового забезпечення 2015 року солдату ОСОБА_1 (а.с. 40)

Позивач вважаючи, що внаслідок протиправних дій військової частини він недоотримав грошове забезпечення за проходження військової служби звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992року №2232-XII (зі змінами та доповненнями). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 2 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів військової служби належить: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 згідно ч. 4 ст. 2 вищевказаного Закону проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Наказом командира військової частини-польова пошта №138 від 29.10.014 року солдату ОСОБА_1 наказано виплачувати посадовий оклад 530 грн. щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, виплачувати 60% додаткової грошової винагороди.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №38 від 13.02.2015 року наказано солдата ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини його знято зі всіх видів забезпечення.

17.02.2015 року наказом командира 24 окремої механізованої бригади №28-РС солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №38 від 24.02.2015 року наказано солдата ОСОБА_1 вважати таким, що повернувся та зарахувати на всі види забезпечення.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивача наказом командира зараховано в розпорядження для вирішення питання про подальше проходження служби за підпунктом 9 п. 116 Положення про проходження служби, при цьому в наказі зроблена опечатка і слід читати підпункт « 14», при цьому зазначив, що уточнений наказ відсутній.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 (далі - Положення № 1153).

Підпунктами 9, 13, 14 пункту 116 вказаного Положення визначено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;

13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні;

14) якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими;

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З наказу командира 24 окремої механізованої бригади №28-РС від 17.02.2015 року солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади. Підставою для винесення наказу вказано підпункт 9 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким встановлено, що зарахування військовослужбовців в розпорядження посадових осіб допускається в разі: відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу. Проте даний пункт немає відношення до солдата ОСОБА_1 .

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача вказав, що даний підпункт 9 був помилково зазначений у вказаному наказі і слід читати підпункт 14, проте суду не надано доказів, що у даний наказ вносились виправлення чи виносився інший наказ про зарахування у розпорядження.

В судовому засіданні представник в/ч НОМЕР_1 наголосив, що слід було зазначити в наказі пункт 14 Положення, яким вказано: якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими. При цьому підтвердив, що підпункт 13 до позивача не можна застосовувати, оскільки під час кримінального провадження слідчим подання про застосування запобіжних заходів у вигляді арешту чи тримання під вартою на час розслідування не вносилось і не призначалось таке покарання за вироком суду.

Як встановлено судом, солдат ОСОБА_1 в період з 23.12.2014 року по 16.02.2015 року самовільно залишав військову частину, що вбачається з дослідженого судом вироку Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року, який набрав законної сили.

Суд вважає підставним винесення відповідачем наказу №38 від 13.02.2015 року про зняття солдата ОСОБА_1 з 23.12.2014 року з усіх видів забезпечення. При цьому виходячи з вимог Положення про проходження служби №1153 та ПКМУ №1293 відновлення всіх видів забезпечення для ОСОБА_1 відповідачем повинно було бути проведено з часу повернення у військову частину 17.02.2015 року, однак доказів зарахування на всі види забезпечення саме з вищевказаної дати представником відповідача не надано, а лише зазначено про наявність наказу №45 від 24.02.2015 року по стройовій частині про зарахування позивача на всі види забезпечення.

Крім того, як вбачається з оглянутої судом копії наказу №4332 від 19.11.2015 року командира в/ч НОМЕР_2 «Про результати проведення службового розслідування по факту скарги солдата ОСОБА_1 » встановлено факт безпідставного та необґрунтованого виведення за штат солдата ОСОБА_1 та наявність заборгованості з 17.05.2015 року по виплаті грошового забезпечення даному солдату, при цьому військовослужбовця капітана ОСОБА_2 за невірне відображення обліку особового складу щодо ОСОБА_1 ,зокрема невиконання вимог п. 1.3 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України затвердженого наказом Міністерства оборони України №331 від 26.05.2014 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани».

При цьому суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На неодноразові вимоги суду до представника Військової частини НОМЕР_1 щодо надання доказів в обґрунтування правомірності наказу №28-РС від 17.02.2015 року про зарахування позивача в розпорядження відповідачем докази надано не було, та на доведення наявності законних підстав для видання наказу №28-РС пояснень не надано.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені в Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.2. Інструкції, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом командира військової частини-польова пошта №138 від 29.10.2014 року солдату ОСОБА_1 наказано виплачувати посадовий оклад 530 грн., щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, виплачувати 60% додаткової грошової винагороди. При цьому відповідачем будь-яких належних доказів щодо припинення виплати окладу та додаткових видів грошового забезпечення по солдату ОСОБА_1 чи їх встановлення в іншому розмірі не надано.
Як встановлено в судовому засіданні починаючи з травня по серпень 2015 року нарахування позивачу грошового забезпечення становило 30 грн. в місяць, у січні, березні та квітні по 840 грн. в місяць.

В судовому засіданні представник відповідача, як на підставу для позбавлення грошових виплат ОСОБА_1 встановлених наказом №83 від 06.09.2014 року вказував, про самовільне залишення місця служби солдата та внаслідок цього зарахування в розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади у зв`язку з цим і зняття всіх видів забезпечення, проте суд не погоджується з даною позицією з огляду на наступне.

Як встановлено, солдат ОСОБА_1 з 23.12.2014 року без належного дозволу самовільно залишив військову частину і місце служби та прибув за зареєстрованим місцем проживання, а 16.02.2015 року ОСОБА_1 добровільно прибув до військової частини, де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків та несення військової служби. При цьому 04.02.2015 року за №1433 у Військову прокуратуру Львівського гарнізону було направлено повідомлення про скоєння правопорушення солдатом ОСОБА_1 та було зареєстровано кримінальне провадження з цього приводу.

Також представник відповідача посилався на те, що п. 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України вказано, що військовослужбовцям, які відсторонені від посад та у зв`язку з цим зараховані у розпорядження відповідного командира (начальника), грошове забезпечення виплачується в порядку, визначеному пунктом 11.2 цієї Інструкції.

Пунктом 11.2 Інструкції встановлено, що військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

Проте, як встановлено судом і підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, солдат ОСОБА_1 у встановленому законом порядку слідчим Військової прокуратури Львівського гарнізону не був відсторонений від посади та відповідна постанова слідчим не виносилась, а тому у в/ч НОМЕР_1 не було правових підстав для зарахування солдата в розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади та виплати грошового забезпечення за пунктами 9.1 та 11.2 Інструкції.

Абзацом 7 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21.10.1993 № 3543-XII, демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, оргінв місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до п. 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Як встановлено судом, солдат ОСОБА_1 17.09.2015 року звільнений із служби у зв`язку із прийняттям рішення про демобілізацію.

Виходячи із системного аналізу зазначених вище правових норм, суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 ОСОБА_1 слід нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.

При цьому, слід врахувати, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та обрано покарання за ст. 407 ч. 3 КК України, застосовано ч. 1 ст. 69 КК України у виді службового обмеження на строк 06/шість/ місяців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки солдата ОСОБА_1 протиправним наказом №28-РС від 17.02.2015 року було зараховано в розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади та позбавлено всіх видів забезпечення встановлених наказом №83 від 06.09.2014 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 донарахувати і виплатити ОСОБА_1 передбачене статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року з урахуванням встановленого посадового окладу та належних ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення згідно наказу командира військової частини від 29.10.2014 року №138 та одноразову грошову допомогу при звільненні військовослужбовця з відрахуванням в дохід держави 10% грошового забезпечення за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року в справі №460/1032/15-к та виплаченого грошового забезпечення за цей період.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, суб`єктом владних повноважень в/ч НОМЕР_1 , неправомірно застосовано норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до військовослужбовця ОСОБА_1 та не надала суду обґрунтованих доказів щодо правомірності свого рішення.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши дії відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо неналежної виплати позивачу грошового забезпечення, суд приходить до висновку, що вони не відповідають вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 донарахувати і виплатити ОСОБА_1 передбачене статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року з урахуванням встановленого посадового окладу та належних ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення згідно наказу командира військової частини від 06.09.2014 року №83 та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця з відрахуванням в дохід держави 10% грошового забезпечення за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року в справі №460/1032/15-к та виплаченого грошового забезпечення за цей період.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 донарахувати і виплатити ОСОБА_1 передбачене статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року з урахуванням встановленого посадового окладу та належних позивачу щомісячних додаткових видів грошового забезпечення згідно наказу командира військової частини від 29.10.2014 року №138 та одноразову грошову допомогу при звільненні військовослужбовця з відрахуванням в дохід держави 10% грошового забезпечення за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року в справі №460/1032/15-к та виплаченого грошового забезпечення за цей період.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 04 квітня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич