Справа № 826/22158/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2016 року 13:26 № 826/22158/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., при секретарі Авраменко Л.С., за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Яценюк Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 16 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - в частині відмови відновлення ОСОБА_1 та членів його родини на квартирному обліку з 08.10.1991 з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку за хворобою за їхнім новим місцем проживання в місті Києві;

- зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію - поставити ОСОБА_1 та членів його родини на квартирний облік з 08.10.1991 з правом першочергового одержання житла за пільгою військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за хворобою за їхнім новим місцем проживання в місті Києві.

У судовому засіданні 11.02.2016 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято судом до розгляду, у відповідності до якої останній просив пункт 2 вважати недійсним («встановити як факт дискримінації»), а пункт 1 розглядати у наступній редакції: « 1. Встановити протиправними та дискримінаційними дії суб'єкта владних повноважень - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації…» та далі за текстом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією необґрунтовано відмовлено позивачу разом із сім'єю у взятті на квартирний облік для отримання житла, оскільки позивач, в силу положень Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, наділений правом першочергового одержання жилих приміщень, незалежно від тривалості проживання у відповідному населеному пункті.

Під час судового розгляду справи позивачем позовні вимоги підтримано та останній просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що відмова у взятті позивача разом із сім'єю на квартирний облік для отримання житла відповідає положенням чинного законодавства, у зв'язку з тим, що позивачем не дотримано вимоги щодо постійного проживання та прописки у місті Києві не менше, як п'ять років.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі заявою про взяття його та його сім'ї на квартирний облік за новим місцем проживання - місто Київ - з 08.10.1991 з правом першочергового отримання житла за пільгою військовослужбовця, звільненого у відставку.

Згідно довідки від 25.11.2014 № позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Згідно з витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.07.2015 № 349, ОСОБА_1 постійної реєстрації в м. Києві не має, з 18.06.2015 перебуває на обліку та має тимчасову реєстрацію місця перебування у філії Центру обліку бездомних громадян Київської міської державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_1, терміном на 6 місяців.

За результатами розгляду вказаної заяви Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією листом від 06.03.2015 №103-103/П-137-544 позивачу відмовлено у взятті позивача на квартирний облік, оскільки реєстрація останнього в Дніпровському районі міста Києва датована лише з жовтня 2014 року, а для взяття особи на облік необхідним є постійне проживання та реєстрація в місті Києві не менше п'яти років.

Листами Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.04.2015 №103-103/ОП/П/П-137/1 та від 20.04.2015 №103-103/ОП/П-137/2-1082 позивача повторно повідомлено про відмову у взятті його на квартирний облік з посиланням на відсутність постійної реєстрації в місті Києві.

Крім того, згідно з розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.07.2015 №349, ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті на квартирний лік у зв'язку з відсутністю постійної реєстрації в місті Києві та відсутністю документів, необхідних для прийняття рішення.

Вважаючи такі відмови у взятті на квартирний облік необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно зі ст. 37 Житлового кодексу Української РСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію.

У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями цього підприємства, установи, організації.

Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (ч. 1 ст. 39 Житлового кодексу Української РСР).

У силу ч.ч. 1-3 ст. 43 Житлового кодексу Української РСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Приписами ст. 45 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов: сім'ям воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняним до них у встановленому порядку особам; Героям Радянського Союзу, Героям Соціалістичної Праці, а також особам, нагородженим орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством Союзу РСР порядку; особам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання медичних маніпуляцій; медичним працівникам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання службових обов'язків; особам, які перебували в складі діючої армії в період громадянської і Великої Вітчизняної воєн та під час інших бойових операцій по захисту СРСР, партизанам громадянської і Великої Вітчизняної воєн, а також іншим особам, які брали участь у бойових операціях по захисту СРСР; інвалідам праці І і ІІ груп та інвалідам І і ІІ груп з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; сім'ям осіб, які загинули при виконанні державних або громадських обов'язків, виконанні обов'язку громадянина СРСР по рятуванню життя людини, по охороні соціалістичної власності і правопорядку або загинули на виробництві внаслідок нещасного випадку; робітникам і службовцям, які тривалий час сумлінно пропрацювали у сфері виробництва; матерям, яким присвоєно звання «Мати-героїня», багатодітним сім'ям, сім'ям, що виховують дітей-інвалідів, і одиноким матерям (батькам); сім'ям при народженні близнят; вчителям та іншим педагогічним працівникам загальноосвітніх шкіл і професійно-технічних навчальних закладів. Законодавством Союзу РСР і Української РСР право першочергового одержання жилого приміщення може бути надано й іншим категоріям громадян.

При цьому, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок (ст. 60 Житлового кодексу Української РСР).

На виконання положень ст. 60 Житлового кодексу Української РСР постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (надалі - Правила).

Так, п. 15 Правил визначено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків).

Громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Позивачем на підтвердження наявності в останнього першочергового права одержання жилих приміщень надано суду копію посвідчення, виданого майору медичної служби «у відставці» ОСОБА_1, згідно з яким він 02.08.1991 звільнений з дійсної військової служби за ст. 60 «Б» (у зв'язку з хворобою), наказ ГК ВМФ №0445 від 11.07.1991, та має право на пільги, встановлені постановами ЦК КПСС та Ради Міністрів СРСР від 21.03.1989 №237-74, від 20.01.1960 №74, постановами Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 та від 07.09.1989 №734.

Також, у відповідності до наявної у матеріалах справи копії довідки Управління комунального майна Луганської міської ради від 16.12.2014 за вих.№1-10/1411/0/41-14, підтверджено, що ОСОБА_1 зі складом сім'ї 4 особи (він, дружина, два сини) перебував на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луганської міської ради з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку.

З огляду на вказане вбачається, що позивач наділений правом на взяття на квартирний облік незалежно від тривалості проживання у місті Києві, оскільки останній користується правом першочергового одержання жилих приміщень. Проте відповідач, відмовляючи у прийнятті позивача на квартирний облік зазначеним обставинам оцінки не дав, мотивації не навів.

Відтак, суд дійшов до висновку, що дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у прийнятті на квартирний облік ОСОБА_1 із сім'єю є протиправними.

Проте, що стосується вимог про визнання дій відповідача дискримінаційними, то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ані з позовної заяви, ані з пояснень позивача в судовому засіданні судом не встановлено обставин, які б свідчили, що до позивача було застосовано будь-які дискримінаційні дії (ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними - ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні») у зв'язку з тим, що він є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що переваги перед ним мають особи, які проживають в Дніпровському районі, суд вважає також безпідставними, оскільки Постанова виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і Президії Київської міської Ради профспілок № 234 від 30.04.1991 розповсюджується на всіх осіб.

У той же час, суд звертає увагу, що вказаною вище довідкою Управління комунального майна Луганської міської ради від 16.12.2014 за вих.№1-10/1411/0/41-14 підтверджений факт зняття позивача з квартирного обліку на підставі його заяви у відповідності до рішення виконавчого комітету Луганської міської ради від 10.12.2014 №177/3, а тому твердження позивача про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові відновлення ОСОБА_1 та членів його родини на квартирному обліку саме з 08.10.1991 з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку за хворобою за їхнім новим місцем проживання в місті Києві є необґрунтованими, оскільки строк перебування позивача на квартирному обліку був ним з власної ініціативи перерваний, що ним не заперечувалося під час судового розгляду справи.

Разом з тим, правила ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010, ЄДРСР № 9341137).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про зобов'язання Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо прийняття на квартирний облік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 16.09.2015, позивачем в якості судового збору сплачено 487,20 грн.

Отже, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу, становить 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 70, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у прийнятті на квартирний облік ОСОБА_1 із сім'єю.

Зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо прийняття на квартирний облік.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст..ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур

Повний текст рішення складено та підписано 5.04.2016