Справа № 802/20/16-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/20/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

29 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області: Горецького Ю.М.,

представника відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області: Євчук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа - Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання працевлаштувати в органах Національної поліції у Вінницькій області на рівнозначну посаду,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа - Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання працевлаштувати в органах Національної поліції у Вінницькій області на рівнозначну посаду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився за заявою про розгляд справи без його участі та повідомив, що ОСОБА_5 не являється членом Професійної спілки працівників органів внутрішніх справ України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 перебувала на службі в органах внутрішніх справ України з вересня 1996 року.

З 28 березня 2011 року ОСОБА_5 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яку, згідно з рішенням Лікарсько-консультативної комісії та наказу УМВС України у Вінницькій області № 48 о/с від 31.03.2015 року, продовжено до 28 березня 2016 року.

06 листопада 2015 року, начальником УМВС у Вінницькій області прийнято наказ №164 о/с, яким, згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_5, помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу (на правах сектору) Томашпільського районного відділу УМВС України у Вінницькій області з 06 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з таким наказом начальника УМВС у Вінницькій області, вважаючи його протиправним, ОСОБА_5 звернулась з вказаним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та вжиття роботодавцем заходів щодо майбутнього працевлаштування позивача, УМВС у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16 вересня 2015 р. №730, Кабінетом Міністрів України постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

В додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. №730 зазначено перелік територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, що ліквідуються, який містить, зокрема, Томашпільський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області.

З огляду на норми чинного законодавства, ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивача звільнено не з підстав повної ліквідації підприємства, а у зв'язку зі скороченням штатів, що на думку позивача, є різними підставами звільнення.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що у разі ліквідації юридичної особи вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Законом України "Про Національну поліцію" та постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" не передбачено, що до територіальних органів Національної поліції переходять права та обов'язки територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах мала місце ліквідація Томашпільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області без переходу прав та обов'язків до іншої юридичної особи (повна ліквідація).

За таких обставин усі працівники Томашпільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області підлягали скороченню у зв'язку з ліквідацією установи.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області ОСОБА_5 звільнено із займаної посади за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), тобто за наявності передбачених чинним законодавством України підстав.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано в газеті Голос України 06 серпня 2015 року.

Згідно з п. 9, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Враховуючи наведені положення Закону України "Про Національну поліцію" позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Крім того, згідно з поясненнями старшого інспектора з кадрового забезпечення Томашпільського відділення поліції Олійника Івана Миколайовича, допитаного судом першої інстанції в якості свідка, 04 листопада 2015 року об 11:00 годині матір ОСОБА_5 була повідомлено про необхідність написання позивачем двох рапортів, а саме, про звільнення за власним бажанням та перехід до Національної поліції.

Вказані обставини не заперечуються позивачем та підтверджуються листом ОСОБА_5 від 16 листопада 2015 року, адресованим Президенту України.

Заяву про прийняття на службу до Національної поліції України ОСОБА_5 не подавала, що нею не заперечується.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 було звільнено з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством України, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що звільнення жінок, яким надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в т.ч. з підстав скорочення штатів, не допускається, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Вказаним Положенням не визначено порядок звільнення у зв'язку зі скороченням штату вагітних жінок, жінок, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного (шестирічного віку), а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 179 КЗпП України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Згідно з рішенням Лікарсько-консультативної комісії та наказу УМВС України у Вінницькій області № 48 о/с від 31 березня 2015 року, ОСОБА_5 продовжено відпустку по догляду за дитиною до 28 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

В даному випадку, як зазначено вище, відбулась повна ліквідація установи, а тому звільнення жінок, які мають дітей віком до шести років (ч. 6 ст. 179 КЗпП України) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається з обов'язковим працевлаштуванням.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, ОСОБА_5 пропонувалось написати заяву про прийняття її на службу до Національної поліції, тобто відповідачем було виконано обов'язок щодо працевлаштування позивача.

Разом з тим, під час судового розгляду справи позивач не надала суду доказів та обґрунтованих пояснень в підтвердження неможливості прибуття з поважних причин до місця роботи для написання заяви про переведення до органів Національної поліції України з метою працевлаштування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 квітня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.